Справа № 461/6352/25
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 461/6352/25 пров. № А/857/34593/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянки російської федерації ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 серпня 2025 року (головуючий суддя Кротова О.Б., 14:36 год., м. Львів) у справі за позовом Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до громадянки російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

в с т а н о в и в :

Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України звернулося до суду із позовом до громадянки російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 серпня 2025 року позов задоволено. Затримано громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, терміном на 6 (шість) місяців, для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач в особі представника адвоката Воробея П.О. подала апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано довідку №411/02.1-19/25 від 14.08.2025, видану Тисівським старостинським округом, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дівоче прізвище ОСОБА_2 , уродженка с. Поляниці Болехівської ТГ Калуського району Івано - Франківської області, проживала з 2004 року у АДРЕСА_1 по даний час без реєстрації місця проживання. Також про обставину проживання свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14.08.2025, який складений депутатом Болехівської сільської ради та представниками громадськості. Вважає, що наведене спростовує твердження позивача щодо відсутності у відповідача постійного місця проживання. Зазначає, що позивачем не наведено ризиків втечі ОСОБА_1 та уникнення нею подальшого примусового видворення за межі території України.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечила. Просила долучити до матеріалів справи лист Чернігівського ПТПІ №7477.5/433-25 від 01.12.2025 та акт приймання-передавання іноземця або особи без громадянства від 27.11.2025, згідно яких громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, 27.11.2025 видворена за межі території України.

Суд ухвалив долучити до матеріалів справи наведені документи.

Представник відповідача адвокат Воробей П.О. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, проаналізувавши письмові докази, що є в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами, 25.10.2019 головним спеціалістом Долинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області Форкуцою О.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МІФ 000055 за ч.1 ст.203 КУпАП, згідно якого 25.10.2019 о 09:10 год. за адресою: м. Долина, вул. Хмельницького, 1, виявлено громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 2005 року нелегально перебуває на території України та ухиляється від виїзду.

Постановою заступника начальника Долинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області Бердана Ю.Г. від 25.10.2019 ПН МІФ №000055 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МІФ 000055 від 25.10.2019 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

25.10.2019 Долинським РВ УДМС України в Івано-Франківській області прийнято рішення №9 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки російської федерації ОСОБА_1 та зобов`язано останню покинути територію України у термін до 23.11.2019.

Рішення про примусове повернення до країни походження не оскаржувалось відповідачем.

05.08.2025 о 14:14 год. згідно протоколу № МІФ 000063 про адміністративне затримання за ч.2 ст.263 КУпАП працівниками Долинського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби була виявлена та затримана громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, з метою припинення адміністративного правопорушення.

05.08.2025 провідним спеціалістом Долинського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Надіївською О.І. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МІФ 001597 за ч.2 ст.203 КУпАП відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перевищила встановлений строк перебування в України більше як на 30 днів та проживала на території України без документів на право проживання в Україні.

Постановою Долинського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби від 05.08.2025 громадянку російської федерації ОСОБА_1 , 08.12.1976 року, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 гривень.

05.08.2025 т.в.о. начальника Долинського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Форкуцою О.В. прийнято рішення №000505 про примусове видворення з України громадянки російської федерації ОСОБА_1 , 08.12.1976 року, оскільки остання після прийнятого 25.10.2019 рішення Долинського РВ УДМС України в Івано-Франківській області про примусове повернення не покинула територію України, ухилилася від виїзду з території України.

На підставі протоколу Долинського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про адміністративне затримання №МІФ 000063 від 05.08.2025 відповідача - громадянку російської федерації ОСОБА_1 , 08.12.1976 року, 05.08.2025 поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території Україні.

Згідно листа Волинського ПТПІ №0777.5-159/0777.1-25 від 27.11.2025 громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переведено з Волинського ПТПІ до Чернігівського ПТПІ.

Згідно листа Чернігівського ПТПІ №7477.5/433-25 від 01.12.2025 та акту приймання-передавання іноземця або особи без громадянства від 27.11.2025, громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала в Чернігівському ПТПІ, 27.11.2025 видворена за межі території України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з відсутністю у громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на проживання в Україні та у зв`язку з існуванням ризику втечі іноземця, яка тривалий період перебуває нелегально на території України, ризиком уникнення неможливості подальшого примусового видворення, встановлено наявність законних підстав для ухвалення рішення про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, терміном на шість місяців, для забезпечення примусового видворення за межі території України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно із частинами другою, третьою статті 25 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Частиною 5 статті 26 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших, передбачених законом випадках.

Відповідно до частин 3, 4 статті 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 1 ст. 31 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як встановлено, у даному спорі відсутні заборони, визначені частиною 1 статті 31 Закону № 3773-VI, здійснення примусового повернення чи примусового видворення або видання чи передачі до країни походження або третьої країни.

Згідно частин 1, 2 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства заходу, зокрема, затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Отже, законодавством України визначено вичерпний перелік підстав, які передбачають можливість прийняття рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2025 у справі № 303/5363/24 вказав, що захід у вигляді затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України не застосовується автоматично, а реалізується шляхом подання позову та за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 289 КАС України, а саме:

1) обґрунтованих підстав уважати, що іноземець (стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення) ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

2) або якщо існує ризик його (її) втечі;

3) у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

Як встановлено судом першої інстанції, рішення про примусове видворення її з України відповідачем не оскаржувалось і є чинним.

Підставами для звернення позивача до суду із цим позовом було невиконання відповідачем більше 5 років без поважних причин рішення про примусове повернення, чинне рішення про примусове видворення та відсутність підстав для законного перебування на території України, передбачених статтею 4 Закону №3773-VI.

Довідка №411/02.1-19/25 від 14.08.2025 та акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14.08.2025, згідно яких відповідач проживала з 2004 року у АДРЕСА_1 по даний час, без реєстрації місця проживання, і на які покликається представник відповідача як на обставину постійного проживання відповідача на території України, обгрунтовано не прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки така обставина не свідчить про легальність проживання ОСОБА_1 на території України і не спростовує такої підстави для прийняття рішення про затримання як ухилення від виконання рішення про примусове видворення та відсутності у відповідача документа, що дає право на виїзд з України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може ухилитись від виконання рішення про примусове видворення, оскільки не має правових підстав для подальшого перебування на території України та знаходиться на території України незаконно, враховуючи чинність рішення про примусове видворення.

Також апеляційний суд враховує, що рішення суду першої інстанції дало свої результати і на час ухвалення цієї постанови рішення про примусове видворення ОСОБА_1 виконане.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують підстав для задоволення позову.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про затримання громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою її ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу громадянки російської федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 серпня 2025 року у справі №461/6352/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
М.А. Пліш
Повне судове рішення складено 16 грудня 2025 року