Справа № 420/17477/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання повторно розглянути заяву,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії №2100-0304-8/14275 від 14.04.2025;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути питання про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу періоди роботи зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час прийому позивачем було надано трудову книжку НОМЕР_1 із записами про періоди трудової діяльності, проте рішенням відповідача №2100-0304-8/14275 від 14.04.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, не зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 20.05.1981 по 20.09.1981 - запис про звільнення завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати підприємство; з 20.09.1981 по 01.08,1982 - наявність розбіжності між датою звільнення та датою наказу про звільнення з роботи; 14.08.1982 по 20.10.1982 - відсутність підпису відповідальної особи в записі про звільнення з роботи; з 19.08.1991 по 07.10.1991 - відсутність підпису відповідальної особи в записі про звільнення з роботи та печатки підприємства; з 08.10.1992 по 11.03.1992 - відсутність підпису відповідальної особи в записі про відрахування з курсів та печатки установи; з 06.10.1992 по 30.04.1993 - в записах не проглядається дата наказу на відрахування та звільнення з роботи.

Позивач вважає дії Відповідача щодо відмови зарахувати стаж роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 протиправними, що і стало підставою для звернення до суду.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 09.06.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

03.07.2025 року за вхід.№ЕС/67465/25 надійшов відзив на позов, в якому зазначено про відсутність порушення прав позивача відповідачем, так як лист-повідомлення №2100-0304-8/14275 від 14.04.2025 не є рішенням про відмову у призначенні пенсії.

Заява позивача від 02.04.2025 про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, за результатами розгляду заяви прийнято рішення №55 від 09.04.2025 про відмову у призначенні пенсії.

У свою чергу, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області жодного рішення відносно заяви від 02.04.2025 Позивача не приймалося, в передбаченому нормами діючого законодавства, порядку ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області не звертався.

Головним управлінням відносно Позивача жодних дій або бездіяльності не вчинено, жодних рішень не прийнято.

16.12.2025 за вхід.№ЕС/132587/25 надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем наголошено, що відповідач, всупереч покладеним на нього обов`язкам навіть не прийняв до розгляду заяву та надав формальний лист із зазначенням підстав попередньої відмови, що свідчить про абсолютне нехтування посадовими обов`язками та грубе порушення прав позивача.

Крім того, варто наголосити, що предметом розгляду даної справи є оскарження бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо нерозгляду останнього звернення позивача за призначенням пенсії, а отже посилання на попередні звернення, розглянуті за принципом екстериторіальності іншим органом ПФУ є безпідставним та таким, що не заслуговує на увагу.

Крім викладеного, представник позивача у відповіді на відзив корегує позовні вимоги і викладає їх наступним чином:

визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, викладену у листі №2100-0304-8/14275 від 14 квітня 2025 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 02.07.1998 року Комсомольським РВ УМВС України в Херсонській області.

04.03.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області №55 від 11.03.2024 відмовлено у призначенні пенсії.

28.03.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Вінницькій області №55 від 03.04.2024 відмовлено у призначенні пенсії.

18.04.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області №55 від 14.05.2024 відмовлено у призначенні пенсії.

02.04.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області №55 від 09.04.2024 відмовлено у призначенні пенсії.

Листом №2100-0304-8/14275 від 14.04.2025 ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило ОСОБА_1 про те, що заява про призначення пенсії за віком від 02.04.2025 розглянута ГУ ПФУ в Тернопільській області та прийнято рішення №55 від 09.04.2024 про відмову у призначенні пенсії, так як відсутній необхідний страховий стаж.

Інших заяв ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком матеріали справи не містять.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

На підставі статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів Позивача.

Неодмінною умовою для задоволення вимог адміністративного позову є встановлення факту порушення прав особи протиправними рішеннями або діями (бездіяльністю) суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 Положення про Пенсійний фонд України, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року №280, Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та Законів України, актів Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Тобто, у спірних правовідносинах орган Пенсійного фонду України здійснює свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (зокрема, щодо призначення, перерахунку і виплати пенсій) регулюються Законом №1058-IV).

Згідно зі ст. 5 Закону №1058-IV цим Законом також визначаються принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За змістом ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

На виконання вимог ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22).

У подальшому, постановою Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 до Порядку №22-1 внесено зміни (зазначені зміни набрали чинності 30.03.2021).

Відповідно до п. 1.1 розд. 1 «Звернення за призначенням (перерахунком), виплатою пенсії» Порядку 22-1 (у вказаній редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з п. 4.1 розд. IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.2 розд. IV Порядку №22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Положеннями абз. 2 - 3 п. 4.3 розд. IV Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 розд. IV Порядку №22-1 після призначення/перерахунку пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, починаючи з 01.04.2021 на законодавчому рівні закріплено, що органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

Зважаючи на вищенаведене, суд звертає увагу, що питання щодо відповідності визначеної Порядком № 22-1 (у редакції Постанови Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1) процедури розгляду заяв про призначення/перерахунок пенсії за принципом екстериторіальності нормативно-правовим актам вищої юридичної сили було предметом дослідження Верховного Суду під час в порядку касаційного оскарження судових рішень у справі №640/1873/22. Так, у постанові від 25.07.2023 суд касаційної інстанції зауважив, що:

«… положення абзацу 13 пункту 4.2 та абзацу 2 пункту 4.3 розділу IV Порядку №22-1 мають легітимну мету (гарантують централізовану та прозору систему контролю за процесами призначення та перерахунку пенсій, мінімізують корупційні ризики, зумовлені особистими контактами з громадянами, попереджають можливі випадки зволікань у прийнятті рішення, оптимізують навантаження на працівників, розширюють способи звернень до територіальних органів Пенсійного фонду України) та відповідають критерію «якості закону» (зокрема, відповідають принципу передбачуваності (principle of foreseeability) та не передбачають можливість різного тлумачення чи правозастосування).

Тому, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача про невідповідність абзацу 13 пункту 4.2 та абзацу 2 пункту 4.3 Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 актам вищої юридичної сили, зокрема статті 40 Конституції України та Закону №393/96-ВР…».

Такий правовий висновок містить постанова Верховного Суду від 28.11.2024 у справі №320/10744/21.

У даній справі, як встановлено судом, опрацювання заяви позивача від 02.04.2025 року про призначення пенсії за віком здійснено за принципом екстериторіальності, що відповідало діючому на той час порядку приймання та розгляду таких заяв органами Пенсійного фонду України. Органом, відповідальним за розгляд по суті вказаної заяви та прийняття рішення за нею, був визначений ГУ ПФ України в Тернопільській області.

Проте, як стверджує представник позивача у відповіді на відзив, предметом розгляду даної справи є оскарження бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо нерозгляду останнього звернення позивача за призначенням пенсії, а отже посилання на попередні звернення, розглянуті за принципом екстериторіальності іншим органом ПФУ є безпідставним та таким, що не заслуговує на увагу.

При цьому, ні у позовній заяві, ні у відповіді на відзив позивач та його представник не конкретизує яке звернення він вважає останнім. Матеріали справи містять інформацію про крайнє звернення, яке датовано 02.04.2025 року. Інших звернень позивачем не надано та не зазначено.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту частини 1 статті 77 та частини 2 статті 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19, що визначений у статті 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку Позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Позивачем не доведено, що після 02.04.2025 ним подавалась заява, яка не була розглянута.

Крім того, суд наголошує, що у рішенні від 14.12.2011 року №19-рп/2011 Конституційний суд України роз`яснив, що положення ч.2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Разом з цим, приписами КАС України встановлено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Суд зазначає, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права

Суд розглядає справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері правових відносин, про захист яких вони просять. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі №571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі №2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі №523/3612/16- ц, від 24 липня 2019 року у справі №760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі №642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі №390/131/18, від 06 листопада 2019 року у справах №464/4574/15-ц, №756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі №697/2368/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі №635/8395/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі №686/24003/18, від 01 липня 2020 року у справі №287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі №287/587/16-ц).

Таким чином, принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №824/399/17-а).

До початку розгляду судом справи по суті позивач має право у спосіб подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі №264/4263/16-ц).

Право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі №819/1420/15).

Така ж правова позиція викладена і у постанові Верхового Суду від 14 липня 2022 року по справі №340/2428/20.

Відповідно до ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, повноваження кожного органу законодавчої, виконавчої та судової влади не є безмежними, а визначаються Конституцією та законами України.

Сукупність повноважень суду щодо розгляду та вирішення справ позначається спеціальним терміном «юрисдикція». У ч. 3 ст. 124 Конституції визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суд має повноваження розглядати та вирішувати справу (має юрисдикцію), якщо має місце юридичний спір. Відповідно, відсутність юридичного спору свідчить про те, що суд не має повноважень вирішувати справу.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №753/7476/16.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відсутність юридичного спору між ОСОБА_1 та ГУ ПФУ в Херсонській області, оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено наявність нерозглянутої заяви про призначення пенсії, а лист №2100-0304-8/14275 від 14.04.2025 є виключно повідомленням про рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №55 від 09.04.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу- 30 років.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання повторно розглянути заяву відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (адреса: 73036, м. Херсон, вул. Валентини Крицак, буд. 6, (тимчасово: 73027, м. Херсон, вул. Комкова, 76а), , електронна пошта: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА

.