Справа № 200/315/25
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року справа №200/315/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у справі № 200/315/25 (головуючий І інстанції Черникова А.О.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Інфоресурс» про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державне підприємство Інфоресурс, в якому просив: визнати протиправною відмову Міністерства освіти і науки України від 13 січня 2025 року №3/386-25 у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо ОСОБА_2 в частині послідовності навчання; зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до даних, які містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, щодо черговості здобуття освіти, визначеної ст. 10 Закону України Про освіту, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а саме: в розділі На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст. 10 Закону України Про освіту - вказати Так, не порушує.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року позов задоволено: визнано протиправною відмову Міністерства освіти і науки України від 13 січня 2025 року №3/386-25 у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо ОСОБА_2 в частині послідовності навчання; зобов`язано Міністерство освіти і науки України внести зміни до даних, які містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, щодо черговості здобуття освіти, визначеної ст. 10 Закону України Про освіту, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а саме: в розділі На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст. 10 Закону України Про освіту - вказати Так, не порушує.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову через неправильне застосування норм матеріального, процесуального права.

Апелянт зазначає, що згідно з інформацією, яка міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, здобувач освіти ОСОБА_2 08.09.2020 року зарахований на навчання за освітнім рівнем бакалавра до Луганського національного аграрного університету. Згодом, він відрахований 28.02.2022 року із навчального закладу. Отже протягом часу понад п`ятнадцять місяців позивач здобував систематизовані знання, уміння і практичні навички, способи мислення, професійні, світоглядні і громадянські якості, морально-етичні цінності, інші компетентності за відповідним освітнім рівнем бакалавра. Надалі, 17.09.2024 року він повторно зарахований на навчання за освітнім рівнем бакалавра до Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля.

Таким чином, ОСОБА_2 здобуває освіту в непослідовному порядку, а в довідці, сформованій відповідно до вимог законодавства на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, у відповідному полі зазначено «Ні, порушує», що відповідає дійсності. За чинним законодавством, не вважається порушенням послідовності здобуття освіти у разі, якщо здобувача освіти було поновлено на навчання або переведено з іншого закладу освіти, а попереднє навчання було за таким же рівнем, що й поточне навчання. Позивач мав можливість продовжити здобуття рівня вищої освіти шляхом поновлення до того самого або іншого закладу вищої освіти. Отже, здобуття освіти позивачем здійснюється в непослідовному порядку.

У розумінні пункту 2 розділу І Положення про ЄДЕБО користувачі ЄДЕБО працівники уповноважених суб`єктів, яким наказом керівника уповноваженого суб`єкта надано право доступу до ЄДЕБО; уповноважені суб`єкти розпорядник ЄДЕБО, технічний адміністратор ЄДЕБО, державні органи, органи управління у сфері освіти, Державна служба якості освіти України, Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти, Український центр оцінювання якості освіти, суб`єкти освітньої діяльності, підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління розпорядника ЄДЕБО, інші особи, яким надається доступ до ЄДЕБО або окремих її складових у порядку та обсягах, визначених законодавством. Міністерство освіти і науки України не порушувало права і законні інтереси позивача, не зобов`язано вчиняти щодо нього дії із внесення в ЄДЕБО інформації.

Функції щодо внесення спірних відомостей стосовно здобувачів освіти (пункт 5 розділу І, п. 8 розділу ІV, підпункт 2 пункту 6 розділу ІІІ Положення № 620) покладено на суб`єктів освітньої діяльності та їх територіальні відокремлені структурні підрозділи. Судом не надано належної оцінки повноваженням Державного підприємства „Інфоресурс як адміністратора ЄДЕБО. Натомість, на Міністерство освіти і науки України покладено організаційні та контролюючі функції ведення ЄДЕБО, а тому відповідач 1 у спірних правовідносинах не виконував та може виконувати жодних владних управлінських функцій відносно позивача. За таких обставин вважаємо, що поданий для вирішення адміністративним судом спір не є публічно-правовим, що виключає можливість його вирішення адміністративним судом. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, оскільки спірні правовідносини не належать до публічно правових, а такі за своїм характером належать до приватноправових, тому слід дійти висновку, що цей спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Зважаючи на суб`єктний склад учасників спірних правовідносин та характер таких відносин, розгляд даної справи необхідно віднести до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в яких просив відмовити у її задоволенні.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі- ЄДЕБО) №542132 від 9 грудня 2024 року, позивач отримав:

- диплом молодшого спеціаліста НОМЕР_2 від 23 липня 2020 року, який видано Відокремленим структурним підрозділом Донбаський аграрний фаховий коледж Луганського національного аграрного університету;

- диплом кваліфікованого робітника К21 №017535 від 5 березня 2021 року, який виданий Державною установою Академія патрульної поліції.

У вересні 2020 року позивач вступив до Луганського національного аграрного університету, був зарахований на навчання за спеціальністю агроінженерія для здобуття освітнього рівня бакалавр. Проте, відповідно до наказу №01.01-01/65СК від 25 лютого 2022 року його було відраховано з університету за невиконання навчального плану. Зазначене підтверджується Архівною довідкою від 27 грудня 2024 року №01-40/447 виданої Східноукраїнським національним університетом імені Володимира Даля.

З 1 жовтня 2024 року позивач вступив на навчання до Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля на спеціальність агроінженерія для здобуття освітнього рівня бакалавр, де і продовжує навчання зараз.

З метою збору документів для отримання відстрочки від призову на військову службу відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, позивачем була отримана довідка про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 9 грудня 2024 року №542132.

У вказаній довідці зазначено, що позивач порушує послідовність здобуття освіти відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України Про освіту.

З метою надання роз`яснень стосовно інформації про порушення послідовності здобуття освіти згідно з довідкою про здобувача освіти за даними ЄДЕБО, позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою.

Листом відповідача від 13 січня 2025 року № 3/386-25 позивачу роз`яснено, що після першого зарахування на навчання для здобуття відповідного рівня освіти, особі, яка приступила до навчання, впродовж періоду навчання надавалися необхідні освітні послуги, які забезпечували, зокрема, формування знань, умінь, навичок та загальних компетентностей на тому самому рівні вищої освіти. Повторне зарахування означає, що особа знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності.

Згідно з інформацією, яка міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, здобувач освіти ОСОБА_2 8 вересня 2020 року зарахований на навчання за освітнім рівнем бакалавра до Луганського національного аграрного університету, відрахований 28 лютого 2022 року.

17 вересня 2024 року повторно зарахований на навчання за освітнім рівнем бакалавра до Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля.

Таким чином, ОСОБА_2 здобуває освіту в непослідовному порядку, а в довідці, сформованій відповідно до вимог законодавства на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, у відповідному полі зазначено Ні, порушує, що відповідає дійсності.

Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступні правові висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року у справі № 200/5372/24.

Згідно з частинами першою - третьою статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Відповідно до статті 3 Закону України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII «Про освіту» (частини перша та друга) кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих.

Частиною другою статті 10 вказаного Закону встановлено, що рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.

За приписами частини другої статті 17 Закону України «Про освіту» вища освіта здобувається на основі повної загальної середньої освіти. Рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.

Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти встановлює Закон України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту», згідно з визначенням термінів частини першої статті 1 якого (пункти 5, 19) вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти; результати навчання - знання, уміння, навички, способи мислення, погляди, цінності, інші особисті якості, які можна ідентифікувати, спланувати, оцінити і виміряти та які особа здатна продемонструвати після завершення освітньої програми (програмні результати навчання) або окремих освітніх компонентів.

Частина перша статті 4 цього ж Закону передбачає, що кожен має право на вищу освіту. Громадяни України вільні у виборі закладу вищої освіти, форми здобуття вищої освіти і освітньої програми.

Здобувачами вищої освіти у розумінні пункту 1 частин другої статті 61 Закону України «Про вищу освіту» є студент - особа, зарахована до вищого навчального закладу з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.

Рівні та ступені вищої освіти визначає стаття 5 Закону України «Про вищу освіту», частина перша якої встановлює, що підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.

Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва.

Особа має право здобувати ступінь бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти (частини друга, четверта статті 5 Закону України «Про вищу освіту»).

За змістом частин першої, другої статті 6 наведеного Закону атестація осіб, які здобувають ступінь молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра, здійснюється екзаменаційною комісією, до складу якої можуть включатися представники роботодавців та їх об`єднань, відповідно до положення про екзаменаційну комісію, затвердженого вченою радою закладу вищої освіти (наукової установи).

Заклад вищої освіти на підставі рішення екзаменаційної комісії присуджує особі, яка успішно виконала освітню програму на певному рівні вищої освіти, відповідний ступінь вищої освіти та присвоює відповідну кваліфікацію.

Норми частин першої, другої, п`ятої та шостої статті 7 Закону України «Про вищу освіту» містять положення про те, що документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію.

Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва.

Невід`ємною частиною диплома молодшого бакалавра, бакалавра, магістра, доктора філософії/доктора мистецтва є додаток до диплома європейського зразка, що містить структуровану інформацію про завершене навчання. У додатку до диплома наводиться інформація про результати навчання особи, освітні компоненти, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС, а також відомості про національну систему вищої освіти України.

Документ про вищу освіту видається закладом вищої освіти лише за акредитованою відповідно до цього Закону освітньою програмою.

Пунктом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Пунктом 62 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначено, що здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9.

За формою довідки про здобувача освіти, наведеної у додатку 9 до вказаного Порядку, у ній зазначається, зокрема, така інформація: на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - ТАК/НІ.

Крім того, нормативне визначення поняття «послідовності поточного здобуття освіти» у законі відсутнє, однак зі змісту норм частини другої статті 10 Закону України «Про освіту» розуміється, зокрема, що перший (бакалаврський) рівень вищої освіти є вищим за раніше здобутий особою рівень повної загальної середньої освіти й така послідовність здобуття освіти відповідає положенням зазначеної статті.

При цьому закон передбачає, що особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію, присуджується відповідний ступень вищої освіти, у тому числі бакалавр, та видається документ про вищу освіту, зокрема, диплом бакалавра. З моменту отримання документа про вищу освіту особа вважається такою, що завершила навчання і фактично здобула вищу освіту за відповідним ступенем.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 40 Закону №2145-VIII після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту. Документи про освіту видаються закладами освіти та іншими суб`єктами освітньої діяльності.

Повертаючись до обставин цієї справи, апеляційний суд враховує, що раніше здобутим у позивача рівнем освіти, після здобуття якого ним було отримано диплом (що підтверджується і відповідною Довідкою про здобувача освіти, яка надана в додатках до позовної заяви) є ступінь молодший спеціаліст, який здобутий позивачем 23 липня 2020 року після завершення навчання за таким рівнем в Відокремленому структурному підрозділі Донбаський аграрний фаховий коледж Луганського національного аграрного університету (Диплом Е20 № 140962 від 23 липня 2020 року).

Крім того, після здобуття у 2020 році освітнього рівня молодший спеціаліст позивач здобув і рівень кваліфікований робітник у 2021 році. Проте, освітній рівень кваліфікований робітник, який відноситься до професійно-технічної освіти (ст.15 Закону України Про професійно-технічну освіту), а ступінь молодший спеціаліст (враховуючи його прирівняння до ступеню молодшого бакалавра, про що більш детально зазначено далі в цьому позові) - це освітній ступінь, що здобувається на початковому рівні (короткому циклі) вищої освіти (абз. 1 ч. 3 ст. 5 Закону України Про вищу освіту).

Тобто, ступінь молодший спеціаліст є вищим рівнем освіти, порівняно з рівнем кваліфікований робітник.

Отже, найвищим рівнем освіти, яку здобув позивач є рівень освіти молодший спеціаліст.

Ступінь молодший спеціаліст є застарілим освітньо-кваліфікаційним рівнем вищої освіти, який згідно з Законом України Про вищу освіту від 1 липня 2014 року було замінено (відповідно прирівняно) на ступінь молодшого бакалавра.

Разом з тим, відповідно до Закону України Про вищу освіту, молодший бакалавр - це освітній або освітньо-професійний ступінь, що здобувається на початковому рівні (короткому циклі) вищої освіти (абз.1 ч.3 ст.5 зазначеного Закону). А рівень бакалавр - це освітній ступінь, що здобувається на першому рівні вищої освіти (абз.1 ч.4 ст.5 зазначеного Закону).

Відповідно, в результаті завершення навчання в Відокремленому структурному підрозділі Донбаський аграрний фаховий коледж Луганського національного аграрного університету 23 липня 2020 року та отриманням Диплому Е20 № 140962 від 23 липня 2020 року про отримання ступеню молодший спеціаліст, позивач завершив навчання на рівні освіти початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти, як зазначено в ч. 2 ст. 10 Закону № 2145-VIII.

Тому, наступними рівнями освіти для позивача, згідно зі ст. 10 Закону України Про освіту є перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти та третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.

Відповідно до архівної довідки від 27 грудня 2024 року №01-40/447, яка видана Східноукраїнським національним університетом імені Володимира Даля позивач у вересні 2020 року вступив до Луганського національного аграрного університету для здобуття освітнього рівня бакалавр. Проте, відповідно до наказу №01.01-01/65СК від 25 лютого 2022 року його було відраховано з університету за невиконання навчального плану.

Згідно з випискою з Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо документів про освіту та інформації про навчання ОСОБА_2 :

- з 1 вересня 2020 року по 30 червня 2023 року в Луганському національному аграрному університеті, освітній рівень: Бакалавр, форма навчання: заочна, спеціальність: 208 Агроінженерія, спеціалізація освітня програма; позивача відраховано;

- з 1 жовтня 2024 року по 30 червня 2027 року в Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля, освітній рівень: Бакалавр, форма навчання: денна; структурний підрозділ: Аграрний факультет, спеціальність: 208 Агроінженерія, спеціалізація освітня програма.

Пунктом 23 ч. 1 ст. 1 Закону України Про освіту визначено, що рівень освіти - завершений етап освіти, що характеризується рівнем складності освітньої програми, сукупністю компетентностей, які визначені, як правило, стандартом освіти та відповідають певному рівню Національної рамки кваліфікацій.

Тобто, зазначені норми чітко передбачають умову здобуття рівня освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній ч. 2 ст.10 Закону України Про освіту. Обов`язковою характеристикою є завершеність етапу освіти.

Як встановлено судом при розгляді справи та не заперечується сторонами, позивач навчається за денною формою здобуття освіти за освітнім рівнем бакалавра у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля. Раніше здобував перший (бакалаврський) рівень вищої освіти в Луганському національному аграрному університеті, освітній рівень: бакалавр, який не завершив.

Тобто, позивач не здобув перший (бакалаврський) рівень вищої освіти.

Отже, оскільки позивач не завершив навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра, його повторне зарахування на навчання за цим же освітньо-кваліфікаційним рівнем (прирівняним до нього) не може вважатися порушенням послідовності здобуття освіти, визначеної ст. 10 Закону України Про освіту.

З цих же підстав суд відхиляє доводи відповідача про те, що повторне зарахування позивача означатиме, що особа знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності на тому самому рівні вищої освіти, оскільки як уже зазначалося судом, факт здобуття знань і навичок за відповідним освітньо-кваліфікаційним рівнем вищої освіти має підтверджуватися відповідним документом про вищу освіту, наявність якого не підтверджується матеріалами справи, відтак вказані доводи відповідача є необґрунтованими та не враховуються судом.

Також, суд критично оцінює посилання відповідача на лист Міносвіти від 03 червня 2024 року № 1/9758 «Про особливості формування в ЄДЕБО довідки про здобувача освіти», оскільки такий документ не належить до нормативних актів, а отже має лише рекомендаційний характер для суб`єктів, яким він адресований (керівникам закладів професійної (професійнотехнічної), фахової передвищої та вищої освіти, Міністерству оборони України та ДП «Інфоресурс»), й спірних у цій справі правовідносин не врегульовує.

Статтею 74 Закону України Про освіту встановлено, що у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти (далі - Електронна база).

Електронна база містить такі складові: Реєстр суб`єктів освітньої діяльності, Реєстр здобувачів освіти, Реєстр документів про освіту, Реєстр сертифікатів зовнішнього незалежного оцінювання, Реєстр студентських (учнівських) квитків, Реєстр педагогічних, науково-педагогічних працівників, Реєстр сертифікатів педагогічних працівників (далі - публічні електронні реєстри у сфері освіти).

Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти та порядок її ведення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Держателем Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - держатель Електронної бази) є центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, що здійснює організаційні заходи, пов`язані із забезпеченням функціонування Електронної бази та її складових.

Власником Електронної бази є держава в особі центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Адміністратор Електронної бази: здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази; відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі; забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази; проводить навчання для роботи з Електронною базою; здійснює інші заходи, передбачені законом.

Створення, ведення та адміністрування Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти здійснюються відповідно до цього Закону та законів України Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах, Про захист персональних даних, Про авторське право і суміжні права та Про публічні електронні реєстри.

Суб`єктами ведення Електронної бази є, зокрема, держатель та адміністратор Електронної бази.

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 8 червня 2018 року № 620 (далі - Положення №620), це Положення розроблено відповідно до ст. 74 Закону України Про освіту з метою визначення порядку функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - ЄДЕБО) в галузі освіти як автоматизованої системи збирання, оброблення, зберігання та захисту інформації щодо здобувачів освіти, суб`єктів освітньої діяльності, що формується (створюється) та використовується для забезпечення потреб фізичних та юридичних осіб.

Пунктом 5 розділу І Положення №620 передбачено, що власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство Інфоресурс, що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО.

Основні функції уповноважених суб`єктів у ЄДЕБО визначені розділом ІV Положення №620. Так, розпорядник ЄДЕБО, зокрема, вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; вносить до ЄДЕБО іншу інформацію, визначену законодавством; забезпечує верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначеної підпунктами 1, 2 пункту 8, абзацами п`ятим - сьомим підпункту 1 та підпунктом 4 пункту 9 розділу III цього Положення, що підтверджується накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Технічний адміністратор ЄДЕБО забезпечує: функціонування ЄДЕБО у порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; здійснення заходів із технічного і технологічного забезпечення ЄДЕБО, створення, модернізації і супроводження її програмного забезпечення та веб-сайту з інформаційно-пошуковою системою доступу до відкритих даних, що містяться в ЄДЕБО; структурну систематизацію даних, що містяться в ЄДЕБО, відповідно до державних та/або галузевих класифікаторів; взаємодію ЄДЕБО з іншими автоматизованими системами, інформаційними ресурсами та державними реєстрами у випадках та у порядку, визначених законодавством; оброблення, ведення обліку та зберігання в ЄДЕБО замовлень, поданих суб`єктами освітньої діяльності в електронній формі, на формування інформації, що відтворюється в документах про освіту, студентських (учнівських) квитках державного зразка, в порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; оброблення в ЄДЕБО інформації про прийом, відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та освіти дорослих, в тому числі післядипломної освіти; внесення та верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначена відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО; виконання інших заходів із забезпечення функціонування ЄДЕБО у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.

Отже, саме Міністерство освіти і науки України та Технічний адміністратор Єдиної державної електронної бази з питань освіти - Державне підприємство Інфоресурс мають повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону України Про освіту щодо позивача.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про: визнання протиправною відмову Міністерства освіти і науки України від 13 січня 2025 року №3/386-25 у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо ОСОБА_2 в частині послідовності навчання; зобов`язання Міністерства освіти і науки України внести зміни до даних, які містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, щодо черговості здобуття освіти, визначеної ст. 10 Закону України Про освіту, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а саме: в розділі На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст. 10 Закону України Про освіту - вказати Так, не порушує.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у справі № 200/315/25 за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Інфоресурс» про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 16 грудня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв