Справа № 500/3002/25
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3002/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

17 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо призначення ОСОБА_1 з 26 березня 2025 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без врахування до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці таких періодів: половини строку навчання за денною формою у Львівському Національному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» з 01 вересня 1997 року по 22 червня 2002 року, що становить 2 роки 5 місяців 11 днів; періоду роботи на посадах помічника прокурора Тернопільського району та помічника прокурора міста Тернополя із 03 липня 2002 року по 13 травня 2008 року, що становить 5 років 9 місяців 11 днів, та розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці такі періоди: половину строку навчання за денною формою у Львівському Національному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» з 01 вересня 1997 року по 22 червня 2002 року, що становить 2 роки 5 місяців 11 днів; періоди роботи на посадах помічника прокурора Тернопільського району помічника прокурора міста Тернополя із 03 липня 2002 року по 13 травня 2008 року, що становить 5 років 9 місяців 11 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 26 березня 2025 року виходячи із 60% грошового забезпечення судді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому протиправно не зараховано до суддівського стажу половину строку навчання за денною формою у Львівському Національному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» з 01 вересня 1997 року по 22 червня 2002 року, що становить 2 роки 5 місяців 11 днів; періоди роботи на посадах помічника прокурора Тернопільського району помічника прокурора міста Тернополя із 03 липня 2002 року по 13 травня 2008 року, що становить 5 років 9 місяців 11 днів, внаслідок чого звернувся до суду за захистом своїх прав.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на відставку, та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання за денною формою у Львівському Національному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» з 01 вересня 1997 року по 22 червня 2002 року та роботи на посадах помічника прокурора Тернопільського району та помічника прокурора міста Тернополя із 03 липня 2002 року по 13 травня 2008 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання за денною формою у Львівському Національному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» з 01 вересня 1997 року по 22 червня 2002 року та роботи на посадах помічника прокурора Тернопільського району та помічника прокурора міста Тернополя із 03 липня 2002 року по 13 травня 2008 року та провести з 26.03.2025 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча одинадцять) грн. 20 коп.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Позивач, ОСОБА_1 , Указом Президента України від 15.04.2008 №362/2008 призначений у межах п`ятирічного строку на посаду судді Тернопільського окружного адміністративного суду.

Постановою Верховної ради України від 18.04.2013 № 208-VIII обраний на посаду судді цього суду безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя №610/0/15-25 від 25.03.2025 позивача звільнено з посади судді Тернопільського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 позивача відраховано із штату суду.

Згідно рішення Вищої ради правосуддя №610/0/15-25 від 25.03.2025 стаж роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового тримання, складає 25 років 2 місяці 2 дні, з яких:

- період роботи безпосередньо на посаді судді із дати призначення на посаду (з 15 квітня 2008 року) до дати ухвалення Вищою радою правосуддя цього рішення - 16 років 11 місяців 10 днів;

- періоди роботи на посадах помічника прокурора в органах прокуратури - 5 років 9 місяців 11 днів;

- половина строку навчання за денною формою, у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 11 днів.

Рішенням (розпорядженням) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №47 від 22.04.2025 позивачу призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Вказаним рішенням відповідачем був розрахований стаж судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зі стажу роботи позивача на посаді судді 16 років 10 місяців 18 днів, та визначено загальний процент грошового утримання (пенсії), що складає розрахункову величину в 50 відсотків.

Згідно протоколу призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для розрахунку розміру останнього органом Пенсійного фонду врахований стаж роботи позивача суддею 16 років 10 місяців 18 днів. Відповідно, розмір довічного грошового утримання позивача визначений як 50 % його суддівської винагороди.

Позивач 01.05.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з листом щодо пояснення причин не зарахування йому стажу роботи на посадах в органах прокуратури - 5 років 9 місяців 11 днів та половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 11 днів до стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Листом від 15.05.2025 №3433-3312/0-02/8-1900/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позивача повідомило, про те, що позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до заяви від 14.04.2025. Суддівська винагорода визначається відповідно до Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів". Статтею 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Відповідно до частини 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. З огляду на положення статті 116 зазначеного Закону, стаж роботи судді, що визначений відповідно до статті 137 Закону, дає право судді подати заяву про відставку. Застосування норм статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при обчисленні збільшення відсотка грошового утримання суддів у відставці не передбачено. Таким чином, відсоток для розрахунку щомісячного довідного грошового утримання визначено за нормами статті 142 Закону № 1402 відповідно до наявного стажу роботи на посаді судді, який становить 16 р. 10 міс. 18 дн. (станом на 31.03.2025), та встановлено у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди. При розгляді заяви від 14.04.2025 за принципом екстериторіальності датою призначення довічного грошового утримання визначено 26.03.2025. Відповідно до чинного законодавства щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення/припинення повноважень судді Конституційного Суду України, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади. Враховуючи записи трудової книжки (запис про звільнення №15), розрахунок стажу на посаді судді від 14.04.2025 № 02-05/3000/25, довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02.04.2025 №03-37/2576/25 ОСОБА_1 має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання з 01.04.2025 року. Відтак, головним управлінням 06.05.2025 направлено листа до територіальних управлінь, якими прийняте рішення №47 від 22.04.2025 про призначення щомісячного довічного грошового утримання для перегляду дати призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Наведені вище обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до стажу на посаді судді, який дає право на відставку, призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вищевказаних періодів роботи та навчання.

Зобов`язав зарахувати до стажу позивача на посаді судді, який дає право на відставку й призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у Львівському Національному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» з 01 вересня 1997 року по 22 червня 2002 року та роботи на посадах помічника прокурора Тернопільського району та помічника прокурора міста Тернополя із 03 липня 2002 року по 13 травня 2008 року.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи , оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зокрема, апелянт вказує, що враховуючи приписи ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в органу Пенсійного фонду України правових підстав для зарахування стажу роботи на посадах в органах прокуратури - 5 років 9 місяців 11 днів та половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 11 днів до стажу роботи позивача на посаді судді немає.

Крім того зазначає, що на момент призначення щомісячного довічного грошового утримання судді позивачу чітко визначено перелік робіт на посадах, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII.

Так, пунктом 2 розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

При цьому, згідно з абзацом четвертим пункту 34 розділ XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно із частиною 1 статті 142 Закону №1402-VIІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 142 Закону №1402-VIІ суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною 1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (частина 3 статті 142 Закону №1402-VIІ).

Згідно зі статтею 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності Законом №1402-VIII питання обчислення стажу роботи на посаді судді було врегульоване Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі Закон №2453-VI).

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, до набрання чинності Законом «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів».

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно із абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу 2 статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності статтею 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01.01.2012.

Таким чином, законодавством, яке діяло до набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, календарний період проходження строкової військової служби, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, а також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 31.03.2021 у справі №235/7316/16-а, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 12.05.2020 у справі №303/1504/17-а.

Судом першої інстанції встановлено, що трудова книжка позивача містить запис про його навчання за денною формою у Львівському національному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» з 01.09.1997 по 22.06.2002. Ця інформація підтверджується також копією диплома серії НОМЕР_1 від 22.06.2002.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді перевищує 16 років, тобто виконується умова наявності не менше 10 років стажу, половина строку його навчання за денною формою підлягає зарахуванню до стажу, що дає право на відставку судді та призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Щодо періоду роботи позивача в органах прокуратури, то відповідно до даних трудової книжки серії НОМЕР_2 , він працював на посадах помічника прокурора Тернопільського району та помічника прокурора міста Тернополя з 03.07.2002 до 13.05.2008. Цей період Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області до стажу, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, зарахований не був.

Закон №2862-ХІІ передбачав, що до стажу, який надає право на відставку та відповідні виплати, включається час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності стажу роботи суддею не менше 10 років. На час роботи позивача в прокуратурі діяв Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, стаття 56 якого прямо відносить помічників прокурора до категорії «прокурорів» у межах застосування відповідних норм. Отже, період роботи позивача на посадах помічника прокурора підлягає зарахуванню до стажу роботи судді.

Такий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.05.2020 у справі №242/1890/17 та від 07.09.2020 у справі №426/14458/16.

Таким чином, половина строку навчання позивача за денною формою у Львівському національному університеті імені І. Франка (01.09.1997 22.06.2002), а також період роботи на посадах помічника прокурора Тернопільського району та помічника прокурора міста Тернополя (03.07.2002 13.05.2008) повинні включатися до стажу роботи на посаді судді.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення названого адміністративного позову.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.