Справа № 260/7448/25
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2025 року м. Ужгород№ 260/7448/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №38 від 20.06.2025 р. про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника на пасинка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що законний представник ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФ України в Закарпатській області із заявою про призначення йому пенсії по втраті годувальника. Однак, відповідач рішенням від 20.06.2025 року № 38 відмовив позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника на пасинка. Позивач вважає, що оскаржене рішення про відмову в призначенні пенсії прийняте без повного з`ясування всіх обставин справи, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що до заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника додається зокрема довідка про те, що пасинок або падчерка не одержують аліментів від батьків. Відтак, питання факту не одержання пасинком аліментів від батька позивачем не доведено, відповідні належні та достовірні докази до суду не надано, в зв`язку з чим, відсутні підстави для визнання оскарженого рішення протиправним.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) є матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 22 лютого 2021 року та змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

19 червня 2025 року ОСОБА_2 (матір позивача) звернулася до ГУ ПФ України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пасинка загиблого ОСОБА_5 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 20 червня 2025 року № 38 відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника на пасинка.

В обґрунтування оскарженого рішення відповідачем зазначено, що згідно п .3 розд. ІІ Порядку до заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника додається зокрема довідка про те, що пасинок або падчерка не одержують аліментів від батька. У мотивувальній частині рішення Хустського районного суду № 309/5490/24 від 03.03.2025 року, зазначено, що відповідно до рішення Савранського районного суду Одеської області від 17.02.2021 року по справі № 512/131/18, батько ОСОБА_1 06.10.2011 року ОСОБА_7 має заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів боржником ОСОБА_7 станом на 01.12.2024 року у ВП № 55246787.

В оскарженому рішенні зазначено, що згідно наданої довідки № 21.20-28961 від 03.06.2025 року на виконанні у відділі Державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини від усіх доходів на місяць, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 30.08.2017 р. до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262) визначаються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 1 Закону № 2262 передбачено, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до ст. 29 Закону №2262 пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті .

Відповідно до ст. 30 Закону № 2262 право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

За приписами ст. 31 Закону № 2262 члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону № 2262 мають право на пенсію в разі втрати годувальника пасинок і падчерка, якщо вони не одержували аліментів від батьків, мають право на пенсію нарівні з рідними дітьми.

Отже, право пасинка на отримання пенсії в разі втрати годувальника (вітчима) обумовлюється відсутністю факту одержання аліментів від батька.

З матеріалів справи, судом встановлено, що відповідно до рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 03 березня 2025 року у справі № 309/5190/24, яка набуло законної сили, встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні вітчима ОСОБА_5 , військовослужбовця з 2021 року по день його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання ним обов`язків військові служби, за обставин, пов`язаних із захистом Батьківщини, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Савранським відділом Державної виконавчої служби у Подільському районі Одеській області видано ОСОБА_2 довідку від 03.06.2025 року № 21.20-28961 про те, що вона не отримувала аліменти від ОСОБА_7 у період з 01.05.2024 року по 01.05.2025 року згідно з виконавчим листом № 512/403/17, який видано Савранським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , в розмірі 1/4 частини всіх доходів на місяць, але не менше ніж 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 30.08.2017 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно ч.ч.1-2 ст.179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.4 ст.194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України).

Відтак, поняття «отримання аліментів» не є тотожним із поняттям «стягнення аліментів за рішенням суду», оскільки сам факт наявності судового рішення про стягнення з батька дитини аліментів на користь дитини не виключає можливість ухилення батька дитини від виконання рішення суду та, відповідно, виплати аліментів.

Як вже встановлено судом, до заяви про призначення пенсії було подано довідку Савранського відділу Державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області № 21.20-28961 від 03.06.2025 року про неотримання ОСОБА_2 аліментів від ОСОБА_7 .

Вищевказані відомості, що підтверджують факт неотримання аліментів від ОСОБА_7 , за час розгляду справи відповідачем спростовані не були.

Крім того, відповідно до п. п. 7 п. 1 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 при прийманні документів працівник органу, що призначає пенсію: надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем, баз даних згідно з пунктом 15 розділу II цього Порядку.

Водночас, під час розгляду справи відповідачем не було надано доказів здійснення ними запитів (при розгляді заяви позивача про призначення пенсії) для отримання необхідних відомостей з державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних для встановлення факту отримання або неотримання аліментів від ОСОБА_7 .

Враховуючи вищевказані обставини, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 38 від 20.06.2025 року про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 50 Закону № 2262-ХІІ членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.

Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Як вже встановлено судом, факт перебування позивача на утриманні ОСОБА_5 з 2021 року по день загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 підтверджено рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 03 березня 2025 року у справі № 309/5190/24. Таким чином, право на пенсію у разі втрати годувальника виникло у позивача з дня смерті ОСОБА_5 .

В той же час, із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 19 червня 2025 року, тобто з пропуском строку визначеного ст. 50 Закону № 2262.

Відтак, з урахуванням положень ст. 50 Закону № 2262 необхідно призначити позивачу пенсію по втраті годувальника з 19 червня 2024 року (не більше як за 12 місяців перед зверненням).

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника, у зв`язку з чим, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника на пасинка від 20 червня 2025 року № 38.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, з 19 червня 2024 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) судові витрати у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька