Справа № 346/6702/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 346/6702/24 пров. № А/857/8139/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2025 року про повернення позовної заяви, прийняту суддею Махно Н.В. в м. Коломия, у справі № 346/6702/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, визнання дій і бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області (далі відповідач), в якому просила поновити строк на оскарження постанови від 06 листопада 2024 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Коломийської міської ради;

- скасувати постанову від 6 листопада 2024 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Коломийської міської ради, і закрити справу про адміністративне правопорушення через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, а також визнати протиправним рішення, дії та бездіяльність інспектора відділу муніципальної інспекції Коломийської міської ради Лаврука Володимира Мирославовича, пов`язані зі складанням протоколів № 225 від 21 жовтня 2024 та № 255 від 5 грудня 2024 про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП;

- постановити окрему ухвалу.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2025 позовну заяву повернено, з підстав не виконання вимог ухвали суду про залишення без руху позовної заяви.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом прийнято таке з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи.

У своїй апеляційній скарзі зазначає, що докази, долучені до позовної заяви, а також наведені у ній пояснення, дають змогу суду достеменно встановити, що постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Коломийської міської ради, які є предметом цього розгляду, були винесені щодо неї. Вважає, що оскільки постанови у неї немає, закон не покладає на неї обов`язку додавати їх до позовної заяви як неодмінну передумову для судового розгляду. Зазначає, що двічі (як в первісній так і в уточненій позовній заяві) подавала лист заступника міського голови З.Михалушко від 25.11.2024 № 1474-2024/02.8-12 з якого можна встановити, що постанови було винесено щодо неї.

Просить скасувати ухвалу суду.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду про повернення позовної заяви, в силу приписів ч.2 ст.312 КАС України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2024, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

Так, відповідно до ст. 160 КАС України в позовній заяві не зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, позивачем не сплачено судовий збір. Не долучено до позову копію постанови, з приводу якої позивач звернулась до суду, та неможливо судом встановити чи дійсно постанова винесена щодо позивача.

Також, оскільки зміст позовних вимог стосуються інспектора Лаврука В.М., однак щодо нього не визначено правовий статус у поданому позові.

Крім того, у змісті позовних вимог позивач просить суд витребувати матеріали. Так, в порушення норм КАС України, у змісті позовних вимог позивачем не обґрунтовано причин звернення до суду з даним клопотанням, а також не зазначено підстав, що перешкоджають отримання даних документів позивачем самостійно, а також не надано доказів того, що позивач до подання даного позову зверталась з приводу цього питання у відповідний структурний орган.

20 січня 2025 на виконання вимог ухвали суду від 20 грудня 2024, ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву до виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, визнання дій і бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними, в редакції від 20.01.2025 (а.с.62, 30 49), в якій просила: поновити строк на оскарження постанов адміністративної комісії при виконавчому комітеті Коломийської міської ради у справах про адміністративне правопорушення №200 від 06 листопада 2024 та № 222 від 30 грудня 2024; витребувати у відповідача дані постанови; залучити до справи в якості свідка ОСОБА_2 ; скасувати постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Коломийської міської ради у справах про адміністративне правопорушення №200 від 06 листопада 2024 та № 222 від 30 грудня 2024 і закрити справи через відсутність події і складу адміністративного правопорушення; визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність інспектора відділу муніципальної інспекції Коломийської міської ради Лаврука В.М., пов`язані з складанням протоколів № 225 від 21 жовтня 2024 та № 255 від 05 грудня 2024 про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП; постановити окрему ухвалу щодо вказаної особи про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності за ознаками діянь, передбачених ст. 188-39 КУпАП, статтями 182, 364 КК України, і надіслати до спеціально уповноваженого органу державної влади з питань захисту персональних даних, а також відповідному прокурору або органу досудового розслідування; визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність адміністративної комісії при виконавчому комітеті Коломийської міської ради щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП №200 від 06.11.2024 та №222 від 30.12.2024.

В додатку до даного позову подано клопотання про залучення третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 (а.с. 61) та доказ сплати судового збору (а.с. 60).

Повертаючи позовну заяву, в оскаржуваній ухвалі, суд виходив з того, що позивачем тільки частково усунуто недоліки позовної заяви, а саме позивачем не долучено до позову копію постанови, з приводу якої позивач звернулась до суду, та неможливо судом встановити чи дійсно постанова винесена щодо позивача. Отже, позивачем повністю не виконано ухвалу суду від 20.12.2024, а повторне залишення позову без руху не передбачено нормами КАС України.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, вимоги щодо форми та змісту якої встановлені нормами статті 160 КАС України.

Так, згідно із частиною першою цієї статті у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

У позовній заяві зазначаються (частина п`ята статті 160 КАС України): 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до частини першої, другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом, з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. В ухвалі зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Варто зазначити, що недоліки можуть стосуватися як позовної заяви (змісту та форми), так і порядку її подання. При цьому, оцінка позовної заяви та констатація недоліків у ній є суб`єктивною.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо до закінчення встановленого судом строку не усунув усіх або хоча б одного недоліку, зазначеного в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відкриття провадження у справі регламентовано нормами глави 2 розділу II КАС, які не наділяють суд повноваженнями при вирішенні питання про відкриття провадження у справі давати оцінку достатності доказів, на які посилається позивач у позовній заяві.

Ці питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Неповнота, навіть очевидна з точки зору професійного судді, з якою позивач обґрунтував позовні вимоги, в тому числі й щодо ненадання доказів, рівносильним чому є подання доказу в неналежній якості, з якого неможливо встановити відомості на підтвердження позовних вимог, не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу в подальшому.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції (в разі наявності підстав, визначених нормами КАС) може провести підготовче судове засідання для з`ясування відповідно до частини другої статті 173 цього Кодексу, зокрема, питань щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Таким чином, перекладання обов`язку, на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі щодо надання доказів на позивача є необґрунтованим.

З урахуванням зазначеного, а також з метою з`ясування усіх обставин у справі, суд може витребувати докази, які мають значення для справи, зокрема у відповідача.

Більше того, слушними є доводи позивача про те, що з п.2 позовної заяви та в редакції від 20.01.2025 просила витребувати у відповідача матеріали проваджень у справах про адміністративне правопорушення №200 від 06 листопада 2024 та № 222 від 30 грудня 2024.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає що позивачем виконано вимоги ухвали Коломийського міськрайонного суду від 20 грудня 2024 про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява № 45783/05).

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatis mutandis рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 («Bellet v. France», заява № 23805/94, § 36)).

Окрім того, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

У рішенні від 26 липня 2007 у справі «Walchli v. France» (заява № 35787/03) ЄСПЛ звертав увагу на те, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Також ЄСПЛ зазначив, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, п. п. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

У рішенні від 13 січня 2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, помилково повернув позовну заяву, внаслідок чого було обмежено право позивача на захист своїх інтересів.

Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 346/6702/24 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
М.А. Пліш