Справа № 160/20675/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного агентства України з розвитку меліорації рибного господарства та продовольчих програм про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
16.07.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державного агентства України з розвитку меліорації рибного господарства та продовольчих програм (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства України з розвитку меліорації рибного господарства та продовольчих програм від 10 червня 2025 року № 90-ТО «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- зобов`язати Державне агентство України з розвитку меліорації рибного господарства та продовольчих програм поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області з 11.06.2025 року»;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державного агентства з розвитку меліорації рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області з 11.06.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що працював на посаді начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області з 01.12.2016 на підставі наказу від 01.12.2016 №88-ТО. Наказом Державного агентства України з розвитку меліорації рибного господарства та продовольчих програм від 10.06.2025 №90-ТО позивач був звільнений за угодою сторін, відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу». Позивач вважає своє звільнення незаконним так як ніякого бажання звільнятись не мав, а заява по якій його звільнили була написана під тиском керівництва агенства, шляхом створення умов для написання такої заяви, оскільки він перебував у стані сильного душевного хвилювання. Крім того, звертав увагу суду, що прийнятий наказ є протиправним та таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки останній підписаний заступником Голови Василем Коротецьким, у якого відсутні повноваження щодо підписання наказів про прийняття або звільнення керівників територіальних органів Держрибагентства. Також, спірний наказ видано відповідачем у період його перебування на лікарняному (тимчасовій непрацездатності), що прямо суперечить вимогам статті 38 КЗпП України. При цьому, з останнім він ознайомився під особистий підпис лише 20.06.2025 при поверненні трудової книжки. Таким чином, вважає, що прийнятий наказ щодо його звільнення підлягає скасуванню з одночасним поновленням на роботі та стягненням середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 14.08.2025, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
12.08.2025 позивачем до суду через систему «Електронний суд» подано письмову відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позов, оскільки відповідач не надав суду наказ від 12.02.2025 № 112 про розподіл функціональних обов`язків між головою Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, його першим заступником, заступником та заступником з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій та цифровізації (CDTO). Тобто відповідач не надав, конкретного доказу для підтвердження своїх заперечень. Відповідно не можливо встановити достовірність та належність доказу на якому ґрунтується заперечення відповідача.
16.08.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що у Держрибагентстві та його територіальних органах діє система електронного документообігу СКОД, яка призначена для автоматизації процесів створення, обробки, зберігання та управління документами в електронному вигляді, що підтверджується скріном, який засвідчує розсилку (направлення) зазначеного наказу Держрибагентства від 12.02.2025 № 112 на адресу, зокрема, його територіальних органів, у тому числі й Управління з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області, який очолював позивач, а тому позивач був обізнаний із розподілом функціональних обов`язків та повноважень між керівниками Держрибагентятва. Крім того, звертала увагу суду, що для звільнення з посади керівника територіального органу Держрибагентства погодження голови відповідної місцевої держадміністрації, зокрема, Дніпропетровської обласної військової адміністрації, не потрібне.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що за результатами конкурсного відбору наказом Голови Державного агентства рибного господарства України від 01.12.2016 № 88-ТО, ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області.
З матеріалів справи вбачається, що 01.05.2025 ОСОБА_1 подав заяву Голові Державного агентства рибного господарства України про звільнення його із займаної посади з 10 червня 2025 року за угодою сторін.
Наказом Державного агентства України з розвитку меліорації рибного господарства та продовольчих програм від 10.06.2025 №90-ТО ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області за угодою сторін, відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу».
Позивач не погоджуючись з винесеним наказом про звільнення, вважає, що він є протиправним оскільки заява про звільнення ним написана під тиском, а наказ підписаний не уповноваженою особою в період його перебування на лікарняному.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889).
Згідно із ст. 1 Закону №889, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Стаття 3 Закону №889 визначає, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Згідно із ст. 5 Закону №889 визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 83 Закону №889, державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 881 цього Закону).
Відповідно до ст. 86 Закону №889, державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП).
Згідно статті 36 КЗпП, підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частини третьої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7.1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7.2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; 7.3) набрання законної сили рішенням суду про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави стосовно особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами.
Суд зазначає, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. При цьому, серед обов`язкових умов для звільнення працівника за угодою сторін визначають наступні: - досягнення між роботодавцем і працівником угоди про припинення трудового договору саме в цей спосіб, незалежно від форми її вираження (усної або письмової заяви, підписання додаткової угоди до трудового договору, ознайомлення та згоди працівника з наказом про звільнення і т.п.). - досягнення сторонами трудового договору взаємної згоди стосовно певної дати припинення трудового договору.
Пунктом 1 Положення про Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 895 (із змінами) визначено, що Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (Держрибагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, продовольчого забезпечення, гідротехнічної меліорації земель та експлуатації державних водогосподарських об`єктів комплексного призначення, міжгосподарських зрошувальних і осушувальних систем.
Згідно із п. 7 зазначеного Положення Держрибагентство (орган рибоохорони) здійснює свої повноваження безпосередньо, а також, зокрема, через утворені в установленому порядку територіальні органи (органи рибоохорони).
Згідно із абзацом першим частини п`ятої статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівники та заступники керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади відповідно до законодавства про державну службу.
Відповідно до підпункту 11 пункту 12 вказаного Положення про Держрибагентство Голова Держрибагентства призначає на посаду за погодженням з Міністром аграрної політики та продовольства та головами відповідних місцевих держадміністрацій, звільняє з посади керівників територіальних органів Держрибагентства.
Пунктом 16 частини четвертої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що керівник центрального органу виконавчої влади призначає на посади за погодженням із відповідним міністром, звільняє з посад керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади.
Під час розгляду справи судом встановлено, що з 01.12.2016 позивач перебував на посаді начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області, яке у подальшому перейменовано на Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Дніпропетровській області.
01.05.2025 ОСОБА_1 подав заяву про звільнення його із займаної посади з 10 червня 2025 року за угодою сторін, що не заперечується позивачем у позовній заяві.
Суд звертає увагу, що головною умовою звільнення з роботи за угодою сторін являється домовленість між працівником і роботодавцем, зафіксована відповідною заявою, яка є доказом тою, що сторони узгодили це питання між собою і не мають щодо цього ніяких заперечень.
01.05.2025 позивач подав відповідну заяву про його звільнення з посади, що не заперечується сторонами.
Будь-яких доказів, про те, що заява була написана позивачем під тиском керівництва агенства, шляхом створення умов для написання такої заяви, позивачем до позовної заяви не додано.
Крім того, твердження позивача про те, що у нього не було волевиявлення та згоди на припинення трудових відносин є таким, що не відповідають дійсності, оскільки подавши заяву про звільнення, позивач не вчиняв дій на її анулювання.
Твердження позивача, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки прийнятий під час його перебування на лікарняному, суд вважає безпідставними, оскільки звільнення за угодою сторін це припинення трудового договору, яке відбувається за взаємною згодою між працівником та роботодавцем. Це означає, що обидві сторони домовилися про розірвання трудових відносин у визначений термін. Згідно із Законом України «Про державну службу» припинення державної служби за угодою сторін не обмежується умовами такими, як перебування на лікарняному.
Щодо протиправності підписання наказу про звільнення позивача заступником Голови Держрибагентства Коротецьким В.П., суд зазначає наступне.
Відповідно до наказу Держрибагентства від 12.02.2025 № 112 «Про розподіл функціональних обов`язків та повноважень між Головою Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, його першим заступником, заступником та заступником з питань цифрових трансформацій і цифровізації (CDTO)» (зі змінами) у разі тимчасової відсутності Голови Держрибагентства його обов`язки виконує Перший заступник Голови Держрибагентства. У разі тимчасової відсутності Першого заступника Голови Держрибагентства його обов`язки виконує Голова Держрибагентства, Заступник Голови Держрибагентства та Заступник з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації (СDTO) (при відсутності Заступника Голови Держрибагентства).
Оскільки Голова Держрибагентства Невеселий В.В. у період з 06.06.2025 по 12.06.2025 перебував на лікарняному, Перший заступник Голови Держрибагентства Кот Т.П. у період з 06.06.2025 по 13.06.2025 перебував у щорічній основній відпустці, то заступник Голови Держрибагентства Коротецький В.П. заміщував Голову Держибагентства.
Таким чином, твердження позивача про те, що заступник Голови Держрибагентсва Коротецький В.П., підписуючи наказ від 10.06.2025 № 90-ТО про звільнення останнього, як керівника територіального органу Держрибагенства діяв з перевищенням повноважень тобто вчиняв дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, суд вважає безпідставними, оскільки викладене спростовується наказом Держрибагентства від 12.02.2025 № 112 про розподіл функціональних обов`язків, копія якого наявна в матеріалах справи.
За таких обставин, суд доходить висновку, що позивачем не доведено протиправності прийняття наказу від 10.06.2025 №90-ТО про його звільнення на підставі ч. 2 ст. 86, ст. 89 «Про державну службу», оскільки є правомірним та таким, що прийнятий відповідно до норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець