Справа № 160/5161/24
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2025 року справа 160/5161/24

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Ясенова Т.І., Головко О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 (суддя Бухтіярова М.М.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, Державної судової адміністрації України про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ виконуючого обов`язки голови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області №7-к/тр від 19.01.2024 про відрахування зі штату суду;

- зобов`язати Голову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області поновити його на посаді судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області;

- стягнути з Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області шляхом списання з Державної судової адміністрації України за рахунок бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 позовні вимоги визнати протиправним і скасувати наказ виконуючого обов`язки голови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області №7-к/тр від 19.01.2024 року про відрахування зі штату суду судді ОСОБА_1 та зобов`язати голову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області поновити ОСОБА_1 на посаді судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області залишені без розгляду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 в задоволенні позову відмовлено. Прийняте рішення суд мотивував тим, що позивач був звільнений з посади судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області рішенням Вищої ради правосуддя №94/0/15-24 від 16.01.2024, на підставі якого виконуючим обов`язки голови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області прийнятий наказ №7-к/тр від 19.01.2024 про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду з 19.01.2024. Рішенням Верховного Суду від 21.10.2024 у справі №990/46/24 визнано протиправним і скасовано рішення Вищої ради правосуддя від 16.01.2024 №94/0/15-24. Наказом голови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області №167-к/тр від 14.11.2024, з урахуванням виправлень, внесених наказом №174-к/тр від 27.11.2024, скасовано наказ №7-к/тр від 19.01.2024 про відрахування зі штату суду судді ОСОБА_1 та наказано приступити до виконання обов`язків на посаді судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з 15.11.2024. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд вказував, що зважаючи на те, що Дніпропетровський окружний адміністративний суд не розглядав та не вирішував трудовий спір, що виник між сторонами, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та позовні вимоги задовольнити. Посилається на те, що вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника, тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати. Приписами статті 221 КЗпП України, передбачено перелік органів, які розглядають трудові спори, таким є: місцевий суд. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і роботодавцем, застосовується незалежно від форми трудового договору. У відповідності до статті 221 КЗпП України, місцеві суди є органами які розглядають трудові спори, при скасуванні наказу про звільнення, Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області не був ні комісією по трудових спорах, ні місцевим загальним судом і не вирішував трудовий спір. Тобто, в даному випадку з огляду на подання позовної заяви, до скасування наказу про звільнення, трудовий спір розглядався саме судом першої інстанції. Згідно пункту 2 частини 1 статті 232 КЗпП України розглядаються трудові спори за заявами працівників про: поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу. Оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями КЗпП випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

ОСОБА_1 указом Президента України №713/2008 від 15.08.2008 призначений на посаду судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Постановою Верховної Ради України від 05.09.2013 року № 449-VII обраний суддею цього суду безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя №94/0/15-24 від 16.01.2024 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України.

Наказом виконуючого обов`язки голови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області №7-к/тр від 19.01.2024 відраховано суддю ОСОБА_1 зі штату суду з 19 січня 2024 року, підстава для прийняття наказу: рішення Вищої ради правосуддя №94/0/15-24 від 16.01.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області».

Постановою Великової Палати Верховного Суду від 13.06.2024 у справі №990SCGC/2/24 рішення Вищої ради правосуддя №1321/0/15-23 від 14.12.2023 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати №373/3дп/15-21 від 16.06.2021 про притягнення суддів Синельниківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» скасовано в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_1 .

Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.10.2024 у справі №990/46/24 визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради правосуддя №94/0/15-24 від 16.01.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішенням суду визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради правосуддя №94/0/15-24 від 16.01.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України», яке у свою чергу стало підставою для винесення наказу№7-к/тр від 19.01.2024. Вказано на необхідність поновлення ОСОБА_1 на посаді судді.

Встановлено, що 07.11.2024 рішенням Вищої ради правосуддя №3260/0/15-24 частково скасовано рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 16.06.2021 №1373/3дп/15-21 в частині притягнення судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Головою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області 14.11.2024 видано наказ №167-к/тр «Про скасування наказу №7-к/тр від 19.01.2024 року «Про відрахування зі штату суду судді Юрія Гречка» та поновлено ОСОБА_1 на посаді судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з 15.11.2024.

Відповідно до частини 1 статті 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1, 2 та 4 частини 6 статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не урегульовано питання поновлення судді на посаді після скасування у судовому порядку рішення про його звільнення, такий порядок врегульовано загальним трудовим законодавством, зокрема Кодексом Законів про працю України. Також питання нарахування та виплати середнього заробітку у разі вимушеного прогулу врегульовано Кодексом Законів про працю України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

У постанові від 07.02.2024 в справі №522/7990/17 Верховний Суд вказував, що вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати.

Відповідно до статті 221, частини 1 статті 232 КЗпП України трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) місцевими загальними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і роботодавцем, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами: зокрема працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Роботодавець, у випадку позивача - Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області, не є тим органом, що розглядав трудовий спір. Для поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач звернувся до суду у межах правил КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 1 статті 8, статті 9 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд має повноваження захистити порушене право позивача на нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогул при поновленні на посаді.

У постанові від 08.02.2022 року №755/12623/19 Верховний Суд вказував, що за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Суд апеляційної інстанції застосовує правовий висновок Верховного Суду, й зокрема викладений у постанові від 17.01.2024 у справі №708/447/23. Верховний Суд прийшов до висновку, що виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість належним чином реалізовувати працівником своє право на працю. Заробітна плата, як і суддівська винагорода, в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стають стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та стаття 41 Конституції України.

Отже, як встановлено судом, наказом виконуючого обов`язки голови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області №7-к/тр від 19.01.2024 було відраховано суддю ОСОБА_1 зі штату суду з 19 січня 2024 року. Натомість рішенням Вищої ради правосуддя №3260/0/15-24 від 07.11.2024 частково скасовано рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя №1373/3дп/15-21 від 16.06.2021 в частині притягнення судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Головою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області 14.11.2024 видано наказ №167-к/тр «Про скасування наказу №7-к/тр від 19.01.2024 року «Про відрахування зі штату суду судді Юрія Гречка» та поновлено ОСОБА_1 на посаді судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з 15 листопада 2024 року.

Отже, ОСОБА_1 поновлено на посаді судді з 15.11.2024. При поновленні на посаді не вирішено питання про нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.01.2024 по 14.11.2024.

Таким чином, позивач після поновленні на посаді має право на нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.01.2024 по 14.11.2024.

Орган до якого звернулися з трудовим спором про поновлення та оплату за вимушений прогул, одночасно вирішує питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У постанові Верховного Суду від 30.07.2025 року у справі № 185/14111/23 вказано, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. У разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату. Середній заробіток за час вимушеного прогулу це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Верховний Суд вказував, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманню заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2, пункту 8 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Загальний строк вимушеного прогулу за період з 20.01.2024 по 14.11.2024 становить 214 робочих днів.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 135, статті 136, частин 4, 5, 6 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також у цілому щодо апеляційних, місцевих судів. Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку. Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня.

Згідно довідки №Б-с-3 від 02.01.2023 наданою Територіальним управлінням ДСА України в Дніпропетровській області, середньомісячна суддівська винагорода за останні два місяці перед звільненням ОСОБА_1 складала 63060,00 грн, а саме листопад 2023 року 63060,00 грн, грудень 2023 року 63060,00 грн.

Слід враховувати що позивач мав право на доплату за вислугу років станом на листопад та грудень 2023 року (за два місяці до звільнення) становила 40% від посадового окладу 25224,00 грн, яка не нараховувалась та не виплачувалась позивачу у зв`язку відстороненням від здійснення правосуддя.

Таким чином, середньомісячна заробітна плата (суддівська винагорода) ОСОБА_1 станом на листопад та грудень 2023 року (за два місяці до звільнення) становила 88284,00 гривень (63060,00+25224,00).

Середньоденний заробіток за останні два місяці роботи перед звільненням складає: 4106,23 грн (176568 грн / 43 робочі дні).

Отже розмір суддівської винагороди за час вимушеного прогулу становить 878733,22 грн та визначений шляхом множення середньоденного заробітку (4106,23 грн.) на кількість робочих днів вимушеного прогулу (214 днів).

Слід вказати, що Державна податкова адміністрації в листі №3928/6/17-0716 від 20.04.2007 та Міністерство юстиції у листі №20-35-60 від 18.04.2006, в Інструкції зі статистики заробітної плати затвердженої 13.01.2004, наказі Держкомстату України №5 прямо вказують, що середній заробіток також відноситься до заробітної плати.

Статтею 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України забезпечує належні умови діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених цим Законом; готує бюджетний запит.

Головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до частини 5 статті 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань (пункт 3); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, що затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року № 141/0/15-19, ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, адже встановлено, що після поновлення позивача на посаді йому не було нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частин 1, 6 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом не встановлено здійснення позивачем судових витрат.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити.

Керуючись статтями 241-245, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області шляхом списання з Державної судової адміністрації України за рахунок бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.01.2024 по 14.11.2024 у розмірі 878733,22 грн.

Постанова набирає законної сили з 16.12.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді Т.І. Ясенова

судді О.В. Головко