Справа № 420/19272/25
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/19272/25

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

повний текст судового рішення

складено 27.10.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Вербицької Н.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 у справі №420/19272/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення

У С Т А Н О В И В:

17.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлену у вигляді довідки пр. № 8 від 22.04.2025 (21.05.2025, № 68/1037) та постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлену у вигляді довідки пр. № 8 від 22.04.2025 (21.05.2025, № 68/1038), за результатом медичного огляду ВЛК 21.05.2025, складені щодо ОСОБА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлену у вигляді довідки пр. № 8 від 22.04.2025 (21.05.2025, № 68/1037), за результатом медичного огляду ВЛК 21.05.2025 щодо ОСОБА_1 .

Визнано протиправною та скасовано постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлену у вигляді довідки пр. № 8 від 22.04.2025 (21.05.2025, № 68/1038), за результатом медичного огляду ВЛК 21.05.2025 щодо ОСОБА_1 .

08.10.2025 ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду скеровано заяву про ухвалення додаткового рішення по справі №420/19272/25 в частині розподілу судових витрат на професій правничу допомогу.

Мотивуючи таке звернення позивач зазначає, що під час прийняття рішення по суті заявлених позовних вимог судом першої інстанції не вирішено питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких становить 15000грн.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 у справі №420/19272/25 заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення у справі № 420/19272/25.

Присуджено до стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000грн.

У задоволені решти вимог заяви відмовлено.

Приймаючи вищевказане додаткове рішення суд першої інстанції вказав, що співмірний та справедливий розмір витрат на професійну правничу допомогу у даному випадку становить 3000грн.

Не погоджуючись із вищеозначеним додатковим рішенням окружного адміністративного суду в частині визначеного розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про задоволення заяви щодо ухвалення додаткового судового рішення та стягнення 12000грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не подавав до суду першої інстанції клопотання про співмірності заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд не вправі на власний розсуд зменшувати суму судових витрат. Крім того, на думку скаржника, окружний адміністративний суд безпідставно втрутився у договірні відносини між позивачем та адвокатом стосовно визначеного у правочині розміру гонорару, який становить 15000грн. як зауважує ОСОБА_1 , даний спір виник через протиправні дії суб`єкта владних повноважень, а тому стягнення з нього судових витрат є певною мірою відповідальності.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з урахуванням такого.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Із системного аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України убачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Поняття «витрати на правову допомогу» у даному контексті це витрати, пов`язані з розглядом справи, тобто кількість годин, проведених у судових засіданнях та інші витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.

В свою чергу, документами, які підтверджують витрати на правничу допомогу є: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.

Так, як установлено колегією суддів, 11.06.2025 між Земляковим Олексієм Анатолійовичем (Адвокат) та Багіровим Ігорем Олеговичем (Клієнт) укладено договір №11-06/2025 про надання правової допомоги.

За умовами такого правочину, адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу щодо представництва інтересів клієнта у суді першої інстанції у справі про визнання протиправними та скасування постанов військово-лікарської комісії, оформлених у вигляді довідок військово-лікарської комісії №8 від 22.04.2025, а клієнт зобов`язується оплатити замовлення у порядку та строки обумовленні сторонами.

Гонорар адвоката при наданні при наданні правової допомоги за даним договором встановлюється у фіксованому розмірі та складає 15000грн.

Згідно наявного у матеріалах справи опису робіт (наданих послуг) від 06.10.2025 адвокатом Земляковим О.А. буро надано клієнту такі послуги:

- консультація клієнта з питань подання позовної заяви та узгодження правової позиції 0,5 години;

- складання та направлення учасникам справи та до суду позовної заяви з додатком 7 годин;

- складання та направлення учасникам справи та до суду заяви від 04.09.2025 0,5 години;

- складання та направлення учасникам справи та до суду заяви про ухвалення додаткового рішення з додатком 1,5 години.

Колегією суддів установлено, що за правничу допомогу Багіровим І.С. сплачено 15000грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією від 12.06.2025 №РСЕТ-2ЕОК-АВТК-1М41.

Отже, розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується належними та допустимими доказами.

За наслідком дослідження наявних у матеріалах справи доказів колегією суддів установлено, що адвокатом позивача направлялась на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 заяви про ухвалення додаткового рішення.

Однак, відповідач жодних заперечень чи клопотань щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу з обґрунтуванням неспівмірності та нерозумності такого розміру до суду першої інстанції не подавав.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла в додатковій постанові від 15.06.2022 у справі № 910/12876/19.

Наведений підхід до вирішення питання щодо зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 815/1479/18, від 15.07.2020 у справі № 640/10548/19, від 18.05.2022 у справі № 640/4035/20, від 16.06.2022 у справі № 380/4759/21, від 19.03.2025 у справі №320/39247/23.

Також, у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України щодо ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, який полягає в такому: «Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно із частиною сьомою цієї ж статті КАС України бов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15.12.2017 змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19, від 28.10.2021 у справі № 160/15983/20.

Крім того, така ж правова позиція була викладена і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, де зазначено, що оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до норм процесуального кодексу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що у разі відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, вирішуючи питання розподілу судових витрат, не міг оцінювати відповідність їх розміру критеріям, що передбачені частиною п`ятою статті 134 КАС України, та, відповідно, самостійно зменшувати розмір заявлених до відшкодування сум.

Суд апеляційної інстанції вказує, що документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу, понесені ним в суді першої інстанції у загальному розмірі 15000грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При цьому, апеляційний адміністративний суд вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано висновок Верховного Суду, який викладено в постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18, оскільки вирішуючи питання стосовно розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд касаційної інстанції застосовано саме наведений у даному судовому рішенні підхід вказавши, що обов`язок доведення неспівмірності та можливого зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката покладається на відповідача. Однак, відповідачем аргументів та доказів неспівмірності не надано, у зв`язку з чим присуджено на користь позивача усю заявлену суму судових витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц також вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Не є релевантними по відношенню до спірної ситуації також правові висновки Верховного Суду, які викладено в постанові від 12.04.2023 у справі №540/707/20, т.я. перегляд такої справи в касаційному порядку здійснювався за ініціативою суб`єкта владних повноважень (відповідача), тобто особи за рахунок бюджетних асигнувань якої на користь позивача присуджено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу.

У справах №826/841/17, №820/4280/17, №2040/6747/18, №520/6161/19, 280/2635/20 протилежними сторонами також подавались заяви щодо неспівмірності заявленої до відшкодування суми судових витрат.

З огляду на вищевикладене слід вказати, здійснюючи посилання на правові позиції Верховного Суду окружним адміністративним судом застосовано інший підхід для вирішення питання стосовно розподілу судових витрат аніж той про який зазначено судом касаційної інстанції.

Установлені під час даного апеляційного перегляду обставини та зроблені судом апеляційної інстанції висновки у повному обсязі спростовують наведені окружним адміністративним судом в оскаржуваному судовому рішенні висновки.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 2 якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У зв`язку із тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваній частині рішення висновки не відповідають обставинам справи, апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність скасування такої частини судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 244, 252, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 у справі №420/19272/25 про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000грн.

Прийняти у вказаній частині нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити повністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 12000 (дванадцять тисяч)грн.

В іншій частині додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 у справі №420/19272/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Н.В. Вербицька О.І. Шляхтицький