Справа № 520/20947/25
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 р. № 520/20947/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Світлани Чудних,

за участю секретаря судового засідання - Яни Хоруженко,

представника позивача - Костирі Г.А.,

представника відповідача - Книги Ю.Ю.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання дій протиправними, скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ "ФК "Платіжний центр" на підставі наказу № 2558-п від 04.06.2025 ГУ ДПС у Харківській області «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр";

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС У Харківській області від 24.07.2025 № 1 та від 24.07.2025 №1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не було дотримання процедури призначення та проведення перевірки ТОВ «Фінансова компанія «Платіжний центр». Обов`язковою умовою для проведення позапланової документальної перевірки є наявність конкретної підстави, передбаченої Податковим кодексом України. Підставою для проведення позапланової виїзної податкової перевірки даним наказом визначені пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.41.1 ст.41, п.61.1, 61.2 ст. 61, пл.62.1.3 п.62.1 ст.62, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78, п. 82.2 статті 82, п.69.35-1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення Податкового кодексу України, п.2 ч.1 ст.13, ч. 16 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування», а також отримані відомості від державного реєстратора щодо виділу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Платіжний центр». 27.02.2025 єдиним учасником ТОВ "ФК "Платіжний центр" було прийнято рішення виділити з ТОВ "ФК "Платіжний центр" нову юридичну особу - товариство з обмеженою відповідальністю «Є-ТІКЕТ», з переданням їй згідно з розподільчим балансом частини майна, прав та обов?язків ТОВ "ФК "Платіжний центр". Відповідно до п.п. 98.1.44 п. 98.1 ст. 98 ПК України під реорганізацією платника податків розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає, зокрема, виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків, які утворюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується. Тобто, згідно норм Податкового кодексу України, підставою для видання наказу на проведення позапланової документальної перевірки платника податків є початок здійснення таким платником податків процедури його реорганізації. Відповідно до ч. 1 ст.109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна. прав та обов?язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Отже, поняття «виділення» у редакції ст.98 Податкового кодексу України за своєю суттю не є тотожним поняттю «виділ», зазначеному у ст.109 Цивільного кодексу України. Оскільки «виділення» та «виділ» не с тотожними поняттями, поняття «виділення» для цілей усього Податкового кодексу самим Податковим кодексом України не визначено, тому застосування податковими органами підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України як підстави для проведення позапланової документальної перевірки ТОВ "ФК "Платіжний центр" є протиправним, оскільки виділ не є реорганізацією в розумінні як норм Податкового кодексу України.

Щодо податкових повідомлень-рішень позивач зазначив, що вони прийняті за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Щодо обґрунтувань незгоди по кожному оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню ТОВ "ФК "Платіжний центр" зазначає, що повністю заперечує проти нарахованих відповідачем сум податкових зобов?язань, визначених в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях від 24.07.2025 № 1 та від 24.07.2025 № 1. Позивач є платником податку на прибуток на загальній системі оподаткування, визначає дохід від своєї діяльності (за вирахуванням непрямих податків) за правилами бухгалтерського обліку. У рядку 01 «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» та рядку 02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, -)» Декларації з податку на прибуток підприємств враховуються показники доходу від будь-якої діяльності та фінансовий результат до оподаткування відповідно. Позивач не вважає порушенням пп.134.1.1 та п. 135.1 ПК України, оскільки розрахувало суму податку на прибуток у відповідності до цих підпунктів, а саме: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, визначено шляхом коригування оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями ПК України (пп.134.1.1); базою оподаткування є грошове вираження об?єкту оподаткування (п.135.1 ПК України). Згідно наданих до перевірки документам, за період з 01.04.2021 по 30:11.2023, ТОВ "ФК "Платіжний центр" нараховано відсотки по договору про надання позики від 04.04.2017 № 04-04/17-СА на загальну суму 1 555 803,69 дол.США, що еквівалентно 50 493 333,69 грн, які до складу витрат поточного періоду не включались та обліковувались по рахунку 39 «Витрати майбутніх періодів» та 5061 «Інші дострокові позики в іноземній валюті», які до складу витрат підприємства в дебет рахунку 951 «Відсотки за кредит» не включались. ТОВ "ФК "Платіжний центр" є небанківською фінансовою установою, зареєстрованою в Державному реєстрі фінансових установ, має ліцензію Національного банку України (далі також НБУ) на право надання фінансових послуг, а саме: факторингу та фінансову послугу з переказу коштів в національній валюті України без відкриття рахунку. Господарські операції позивача відображуються в обліку в момент їх здійснення, а не в момент отримання чи виплати грошових коштів та відображуються в тому звітному періоді в якому вони виникли. Оскільки господарська діяльність являє собою безперервний процес, а фінансова звітність складається на певний визначений момент часу, то в момент формування звітності існують витрати, що понесені, але не сплачені, та доходи одержані, але не оплачені. Крім того, зазначив, що сума заборгованості по договору позики відображена у валюті, що є монетарною статтею. Згідно МСБО 21 монетарні статті - це утримувані одиниці валюти, а також активи та зобов?язання що їх мають отримати або сплатити у фіксованій або визначеній кількості одиниць валюти. Монетарна заборгованість це заборгованість, яка має бути погашена коштами. Позивач виконав вимоги Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», та не порушував норми пп.134.1.1 та пп. 135.1 ПК України. Також позивач зазначив, що товариством не порушено норм пп. 14.1.11 ст. 14 ПК України, оскільки цей пункт не регулює поновлення кредиторської заборгованості. Чинне законодавство України нe забороняє відображати в обліку домовленість сторін. 01.04.2025 суму кредиторської заборгованості в повному обсязі передано ТОВ «Є-ТІКЕТ» згідно розподільчого балансу внаслідок виділу з ТОВ "ФК "Платіжний центр" ТОВ «Є-TIKET». Щодо не подання додатку ЦП до Податкової декларації з податку на прибуток за 2023 рік та не відображення по рядку 4.1.3 додатка РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2023 рік загальної суми уцінки цінних паперів, яка відображена у складі фінансового результату до оподаткування за 2023 рік в розмірі 19 300 000 грн та за якою відбувається коригування фінансового результату до оподаткування податком на прибуток на різниці, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування за 2023 рік в сумі 19 300 000 грн. Вказане порушення обґрунтоване відповідачем тим, що станом на 01.04.2021 по дебету рахунку 143 «Інші інвестиції непов?язаним сторонам» у ТОВ "ФК "Платіжний центр" обліковувалась вартість цінних паперів (акцій) емітентом яких є ПАТ «КОНКОРД ІНК» та ПАТ «ТУРБО ІНВЕСТМЕНТС» на суму 19 300 000 грн. Позивачем цінні папери було придбано з метою отримання економічних вигод у майбутньому, що відповідало визначенню фінансового активу. Оскільки, наявні цінні папери не підпадали під жоден із критеріїв визначення активу, тo 01.11.2023 було прийнято рішення про списання шляхом віднесення на витрати Товариства їхньої залишкової вартості в сумі 18 369 183,00грн в поточному періоді. Товариство не продавало та не здійснювало іншого відчуження цінних паперів, наявні цінні папери не підпадали під жоден із критеріїв визначення активу, а фінансовий результат від їхнього списання дорівнює 0 та не впливає на оподаткування. Враховуючи викладене, позивач вважає, що перевірка проведена протиправно, складені податкові повідомлення-рішення за її результатами також є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 19.09.2025 розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що у зв`язку з отриманням відомостей від державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру рішення засновників (учасників) юридичної особи ТОВ «ФК «Платіжний центр» щодо виділу правонаступника ТОВ «Є-ТІКЕТ» (), у зв`язку з чим позивачем було розпочато процедуру реорганізації шляхом виділу, що відповідно до пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України було підставою для призначення та проведення документальної позапланової перевірки. Виділення як вид реорганізації передбачено і частиною першою статті 28 Закону № 1087-IV, згідно з якою реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) кооперативу відбувається за рішенням загальних зборів членів кооперативу у порядку, визначеному законодавством та статутом кооперативу. Відповідно до частини першої статті 109 ЦК виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Аналіз норм чинного законодавства свідчить, що для виділу притаманна характерна ознака реорганізації - перехід майна, прав та обов`язків юридичної особи, що реорганізується, до її правонаступника. При цьому обсяг правонаступництва визначається тим майном, правами та обов`язками, які передаються за розподільчим балансом, тобто має місце парцелярне (часткове) правонаступництво. Отже, виділ є видом реорганізації, який не має наслідком припинення юридичної особи, яка реорганізується, оскільки остання залишається суб`єктом права, однак зі зменшеним обсягом майна, прав та/або обов`язків. Враховуючи зазначене, у контролюючого органу були наявні підстави для призначення та проведення документальної позапланової перевірки позивача. Тому просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача скористався своїм правом та подав до суду додаткові пояснення до позовної заяви, відповідно до яких підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав додаткові обґрунтування підстав, викладених у позові.

Представник відповідача також надав до суду додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, відповідно до яких зазначив, що станом на 16.06.2025 посадові особи ТОВ «ФК «Платіжний центр» або його законні представники не надали копії документів та письмові пояснення посадовим особам контролюючого органу, про що складено акт від 17.06.2025 № 6069/20-40-07-02-03/37878674 «Про ненадання ТОВ «ФК «Платіжний центр» () у визначений в запиті строк копій документів та пояснень». Отже, надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих ним показників податкового обліку.

Протокольною ухвалою суду від 26.11.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіанні 10.12.2025 представник позивача підтримав позовні вмоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.12.2025 підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр" зареєстровано як юридична особа та перебувє на обліку в Головному управління ДПС у Харківській області.

Згідно Рішення № 2 учасника ТОВ «ФК «Платіжний центр» від 27.02.2025, засвідчене приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 27.02.2025, зареєстровано в реєстрі за № 205, прийнято наступне:

1. У відповідності до ст. 109 Цивільного кодексу України, ст. 47 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виділити з Товариства нову юридичну особу у формі товариства з обмеженою відповідальністю, з переданням їй згідно з розподільним балансом частини майна, прав та обов`язків Товариства.

1.1. Сформувати статутний капітал нової юридичної особи, яка створюється в результаті виділу в розмірі 67 200,00 грн.

2.Затвердити наступний порядок проведення виділу:

1) затвердити перелік (реєстр) кредиторів Товариства і письмово повідомити їх протягом 30 календарних днів з дати прийняття даного рішення про прийняте рішення про виділ;

2) скласти розподільчий баланс, з урахуванням проведеної станом на 01.12.2024 року інвентаризації майна Товариства;

3) у зв`язку з виділом провести інформування, переведення та/або звільнення (за потреби) працівників Товариства, в порядку та у строки, визначені чинним законодавством України;

4) затвердити рішенням учасника розподільчий баланс, нову редакцію Статуту Товариства (за потреби);

5) підготувати та подати у відповідні органи всі необхідні документи для завершення процедури виділу та створення і реєстрації нової юридичної особи.

2.1. Встановити наступний строк для проведення процедури виділу: з дати прийняття даного рішення і до 31.03.2025 року включно.

3. Створити комісію з питань виділу в наступному складі:

- голова комісії - Наталія Захаренко;

- члени комісії: Ірина Чередниченко, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

- секретар комісії - Анна Козмарева.

3.1. Доручити комісії з питань виділу реалізувати викладений вище порядок проведення виділу.

4. Уповноважити голову комісії з питань виділу або іншу особу на розсуд голови комісії, за письмовою довіреністю від її імені, здійснити всі необхідні дії, підписати та отримати всі необхідні документи щодо реєстрації змін, які відбулись в Товаристві, та прийняті даним Рішенням, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та іншими нормами чинного законодавства України.

Рішенням єдиного учасника № 3 ТОВ «ФК «Платіжний центр» від 01.04.2025, засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 01.04.2025, зареєстровано в реєстрі за № 317, прийнято наступні рішення:

1.У відповідності до статей 47, 55 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», рішення № 2 учасника. Товариства від 27.02.2025, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховой) Г.І. за реєстровим № 205, та у зв`язку із завершенням 31.03.2025 процедури виділу з овариства нової юридичної особи:

1.1. затвердити розподільчий баланс Товариства, складений та підписаний комісією Товариства з питань виділу станом на 01.04.2025, і для цілей державної реєстрації, уповноважити підписати його одноособово голову комісії з виділу (директора) Товариства, з додержанням вимог чинного законодавства;

1.2. передати юридичній особі, яка буде створена внаслідок виділу з Товариства, частину майна, прав та обов`язків Товариства, згідно Акту приймання-передачі, складеного на підставі розподільчого балансу станом на 01.04.2025.

2.У зв`язку з виділом Товариства нової юридичної особи зі статутним капіталом в розмірі 67 200,00 грн., зменшити статутний капітал товариства на 67 200,00 грн., та визначити його в розмірі 15 400 000,00 грн.

З урахуванням статті 54 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», після виділу з Товариства нової юридичної особи, єдиним учасником Товариства є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , запис №553.

3. Уповноважити директора Товариства Захаренко Наталію Миколаївну або іншу особу на розсуд директора Товариства, за письмовою довіреністю від її імені, здійснити всі необхідні дії, підписати та отримати всі необхідні документи щодо реєстрації змін, які відбулись в Товаристві, та прийняті даним Рішенням, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та іншими нормами чинного законодавства України.

У зв`язку з отриманням відомостей від державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру рішення засновників (учасників) юридичної особи ТОВ «ФК «Платіжний центр» щодо виділу правонаступника ТОВ «Є-ТІКЕТ» (), оскільки позивачем розпочато процедуру реорганізації шляхом виділу, Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.41.1 ст.41, п.61.1, 61.2 ст. 61, пп.62.1.3 п.62.1 ст.62, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78, п. 82.2 ст. 82, п.п. 69.35-1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення ПК України, п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» видано наказ від 04.06.2025 № 2558-п «Про проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Платіжний центр» ()».

Отже, зі змісту зазначеного наказу вбачається, що підставою для проведення зазначеної перевірки слугували отримані податковим органом від державного реєстратора відомості щодо виділу ТОВ «ФК «Платіжний центр».

Копію наказу ГУ ДПС від 04.06.2025 №2558-п вручено 06.06.2025 ОСОБА_5 , директору ТОВ «ФК «Платіжний центр».

Також, відповідно до п. 42.4 ст. 42 «Листування платників податків та контролюючих органів» Податкового кодексу України, електронну копію наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 04.06.2025 № 2558-п «Про проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Платіжний центр» ()», було направлено засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України від 22 травня 2003 року № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» та від 05 жовтня 2017 року № 2155-VІІІ «Про електронні довірчі послуги» до електронного кабінету платника податків.

З направленнями від 05.06.2025 № 4861, № 4863, № 4865, № 4866, № 4867, № 4869, № 4870 на право проведення перевірки ознайомлено під підпис 06.06.2025 ОСОБА_5 , директора ТОВ «ФК «Платіжний центр».

Наказом Гловного управління ДПС у Харківській області від 11.06.2025 № 2712-п продовжено термін проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ФК «Платіжний центр» з 13.06.2025 строком на 2 дні.

За результатами проведеної перевірки податковим органом складено акт № 27431/20-40-07-01-05/37878674 від 23.06.2025.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «ФК «Платіжний центр»:

- п.44.1, п.44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, п. 135.1 ст. 135, п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140, п.п. 141.2.1 п. 141.2 ст. 141 Податкового кодексу України, Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 1 (МСБО 1) «Подання фінансової звітності», Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 12 (МСБО 12) «Податок на прибуток», Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 (МСБО 18) «Дохід», Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 32 (МСБО 32) «Фінансові інструменти: подання», Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 39 (МСБО 39) «Фінансові інструменти: визнання та оцінка», Міжнародних Стандартів Фінансової Звітності, прийнятих Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку та оприлоднених на веб-сайті Міністерства фінансів України, з урахуванням положень Концептуальної основи фінансової звітності, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку (ПСБО 16) «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 і зареєстроване в Міністерстві гостиції України 19.01.2000 за № 27/4248, п.2 ст.3, ст.4 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 занижено загальну суму доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за правилами бухгалтерського обліку, на суму 11 382 299 грн, у т.ч.: 3 квартал 2021 в сумі 5 831 751 грн, 4 квартал 2021 року в сумі 752 668 грн, 2023 рік в сумі 4 789 320 грн, за 2024 в сумі 8 560 грн;

- ТОВ «ФК «ПЛАТІЖНИЙ ЦЕНТР» до податкової інспекції за місцем рестрації не надано додаток ЦП до рядків 4.1.3 ЦП, 4.1.4 ЦП додатка PI до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2023 рік, що є порушенням ст.45, ст.48. ст.49 Податкового кодексу України.

На підставі висновків акту № 27431/20-40-07-01-05/37878674 від 23.06.2025 Головним управлінням ДПС у Харківській області складено податкове повідомлення-рішення від 24.07.2025 № 1, яким за порушення п.44.1, п.44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, п. 135.1 ст. 135, п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140, п.п. 141.2.1 п. 141.2 ст. 141 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток фінансових установ на 14579803,75 грн.

Також, підставі висновків акту № 27431/20-40-07-01-05/37878674 від 23.06.2025 Головним управлінням ДПС у Харківській області складено податкове повідомлення-рішення від 24.07.2025 № 1, яким за порушення ст. 46, ст. 48, ст. 49 Податкового кодексу України застосоно штраф у розмірі 1020,00 грн.

Позивач, вважаючи протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ "ФК "Платіжний центр" на підставі наказу № 2558-п від 04.06.2025 ГУ ДПС у Харківській області «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр", а як наслідок і протиправними податкові повідомлення-рішення винесені за результатами протиправної перевірки, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірним у цій справі питанням є правомірність дій податкового орагну з приведення документальної позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ "ФК "Платіжний центр" на підставі наказу № 2558-п від 04.06.2025 ГУ ДПС у Харківській області «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр".

Судовим розглядом встановлено, що 27.02.2025 єдиним учасником ТОВ "ФК "Платіжний центр" було прийнято рішення виділити з ТОВ "ФК "Платіжний центр" нову юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Є-ТІКЕТ», з переданням їй згідно з розподільчим балансом частини майна, прав та обов?язків ТОВ "ФК "Платіжний

Рішенням єдиного учасника ТОВ "ФК "Платіжний центр" № 3 від 01.04.2025 затверджено розподільчий баланс ТОВ "ФК "Платіжний центр", складений та підписаний комісією ТОВ "ФК "Платіжний центр" з питань виділу, прийнято рішення передати створеній внаслідок виділу юридичній особі частину майна, прав та обов?язків ТОВ "ФК "Платіжний центр", розподіленого їй на підставі даного розподільчого балансу.

Прийняття контролюючим органом рішення про проведення позапланової перевірки на підставі п.78.1.7 ст.78.1 ст.78 ПК України пов`язано з отриманням відповідачем відомостей від державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру рішення засновників (учасників) юридичної особи ТОВ «ФК «Платіжний центр» щодо виділу правонаступника ТОВ «Є-ТІКЕТ» ().

Визначаючи в якості обставин, що зумовили винесення оскаржуваного наказу про призначення позапланової перевірки, інформацію ТОВ «ФК «Платіжний центр» про виділ, контролюючий орган виходив з того, що виділ є видом реорганізації юридичної особи, тому підлягає застосуванню пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України.

За приписами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з абз.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України).

За правилами пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з обставин, визначених у цьому пункті, зокрема, розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом (п.78.4 ст.78 Податкового кодексу України).

В разі якщо підприємство розпочало процедуру реорганізації, то це може бути підставою для видання наказу на проведення позапланової документальної перевірки.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, однією з підстав для проведення документальної позапланової перевірки є факт встановлення контролюючим органом початку процедури реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

З оскаржуваного наказу вбачається, що підставою для проведення перевірки ТОВ «ФК «Платіжний центр» слугувало отримання відомостей податковим органом від державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру рішення засновників (учасників) юридичної особи щодо виділення з платника податків.

Питання припинення юридичної особи регулюється Цивільним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до ч. 1 ст.109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

За змістом ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

Для державної реєстрації рішення про виділ юридичної особи подається примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення учасників або відповідного органу юридичної особи про виділ юридичної особи (ч.9 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

У п.п. 98.1.4 п.98.1 ст. 98 Податкового кодексу України зазначено, що під реорганізацією платника податків у цій статті розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає будь-яку з таких дій або їх поєднання: виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків, які створюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується, та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.

Враховуючи наведені норми права, поняття «виділення» у редакції ст.98 Податкового кодексу України за своєю суттю не є тотожним поняттю «виділ», зазначеному у ст.109 Цивільного кодексу України.

Поняття «виділення» для цілей Податкового кодексу України у ст.14 цього Кодексу не наведено, тоді як у самому п. 98.1 ст. 98 Податкового кодексу України прямо вказано, що таке визначення поняття використовується виключно для цілей ст. 98 Податкового кодексу України, яка не регулює питання проведення податкових перевірок».

За приписами Цивільного кодексу України «виділ» не вважається «реорганізацією», оскільки при «реорганізації» юридичних осіб передбачається правонаступництво, а при «виділі» ні.

У постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 291/1009/18 Верховний Суд наголосив на тому, що процедура виділу не вважається формою припинення або реорганізації суб`єкта господарювання, оскільки вона є лише одним зі способів створення юридичної особи.

Головною відмінністю виділу від реорганізації (або від припинення) є те, що внаслідок виділу створюється нове підприємство, яке наділяється певним майном іншого підприємства, що вже існує. Водночас попереднє підприємство не припиняється, а продовжує функціонувати зі зменшеним обсягу активів та пасивів, тобто має місце часткове правонаступництво.

Визначення терміну «виділення» в редакції статті 98 Податкового кодексу України за своєю суттю не є тотожним визначенню терміну «виділ», зазначеному у статті 109 Цивільного кодексу України. Зокрема, згідно з нормами Цивільного кодексу України «виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб», а згідно з положенням статті 98 Податкового кодексу України «виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків в обмін на їх корпоративні права». При цьому «виділення» для цілей усього Податкового кодексу самим Податковим кодексом України не визначений (ст. 14 не містить визначення такого поняття), а у пункті 98.1 статті 98 Податкового кодексу України чітко зазначено, що таке визначення терміну використовується виключно для цілей статті 98 Податкового кодексу України: "Під реорганізацією платника податків у цій статті розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає будь-яку з таких дій або їх поєднання…».

Отже, оскільки «виділення» та «виділ» не є тотожними поняттями, тому поняття «виділення» для цілей усього Податкового кодексу самим Податковим кодексом України не визначено, тому застосування податковими органами підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України як підстави для проведення позапланової документальної перевірки є неправомірним.

Відповідна правова позиція щодо відмінності термінів «виділ» та «виділення» викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 822/2434/16.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що виділ не є різновидом припинення або реорганізації юридичної особи та належить до одного із способів створення нової юридичної особи, яка наділяється певним майном наявної юридичної особи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач приймав рішення саме про виділ юридичної особи, а не про реорганізацію юридичної особи.

Тобто, у спірних правовідносинах відсутня підстава для здійснення документальної позапланової перевірки згідно з пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наказ № 2558-п від 04.06.2025 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр" прийнято контролюючим органом необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже такий наказ є неправомірним , а дії ГУ ДПС у Харківській області з проведення перевірки за таким наказом визнати протиправними.

Доводи відповідача зазначених вище висновків суду не спростовують.

Щодо податкових повідомлень-рішень, винесених за результатами проведеної перевірки, суд зазначає натупне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністратиного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У контексті наведених вище обставин даної справи спірним є питання відповідності вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України податкових повідомлень-рішень від 24.07.2025 № 1 та від 24.07.2025 №1, прийнятих податковим органом, з урахуванням визнання в судовому порядку протиправності наказу, на підставі якого проведена документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр", а також протиправності дій, пов`язаних з її проведенням.

Аналізуючи зміст норм податкового законодавства Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

При цьому, таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Разом з цим, у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18, окрім наведених вище висновків, Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.

Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

За таких обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення.

З урахуванням цього, суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

Отже, установивши таке порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, які слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду.

У постанові від 1 серпня 2023 року у справі №813/4414/16 Верховний Суд погодився з позицією судів передніх інстанцій про те, що юридичним наслідком скасування судом рішення контролюючого органу про призначення та проведення невиїзної документальної перевірки є визнання відсутнім податкової перевірки як юридичного факту, наслідком чого є визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результати такої перевірки. У випадку визнання документальної позапланової невиїзної перевірки протиправною її висновки не повинні оцінюватись по суті, оскільки протиправне призначення та/або проведення контролюючим органом такої перевірки є достатньою та безумовною підставою скасування прийнятих за її результатами податкових повідомлень-рішень.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 16 травня 2023 року у справі №810/2060/16 враховуючи те, що набрало законної сили судове рішення, яким скасовано наказ, який слугував підставою для проведення перевірки, та встановлено відсутність підстав для проведення перевірки позивача, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що всі наступні дії податкового органу, зокрема, щодо проведення перевірки, складання за її результатами акта перевірки та, відповідно, прийняття на його підставі податкових повідомлень-рішень є неправомірними, адже вони прийняті та вчинені на підставі недійсного розпорядчого акта.

Відтак, за сталою та послідовною практикою Верховного Суду визнання в судовому порядку протиправним наказу, яким призначено перевірку платника податків, зумовлює й противність прийнятих на підставі цього наказу індивідуальних актів.

Як вже було встановлено судом наказ № 2558-п від 04.06.2025 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр" прийнято контролюючим органом необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже такий наказ є неправомірним, а дії ГУ ДПС у Харківській області з проведення перевірки за таким наказом визнати протиправними.

Враховуючи встановлений вище факт безпідставності та незаконності призначення фактичної перевірки, суд приходить до висновку щодо необхідності визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.07.2025 № 1 та від 24.07.2025 №1 як її прямого наслідку, оскільки описані вище порушення виключають допустимість як доказів відомостей отриманих в ході такої перевірки та, відповідно, нівелюють її результати.

У зв`язку з цим, спірні податкові повідомлення-рішення, підлягають скасуванню як такі, що прийняті за результатами перевірки, яка призначена і проведена за відсутністю правових підстав, тобто з порушенням встановленого законом порядку. В свою чергу, протиправні дії не можуть зумовлювати настання правомірних наслідків.

Вказана позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом (справа №1340/4669/18 постанова від 02.07.2020) та відповідає доктрині під умовною назвою «плід отруєного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Встановлення протиправності дій податкового органу щодо проведення перевіри без законних підстав є достатньою та самостійною підставою для визнання наслідків такої перевірки, без аналізу протиправності висновків контролюючого органу по суті виявлених перевіркою порушень.

З огляду на наведену вище практику Верховного Суду, суд дійшов висновку про невідповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України спірних у цій справі податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС У Харківській області від 24.07.2025 № 1 та від 24.07.2025 №1.

Крім того, щодо порушень встановлених перевірою, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З приводу порушення п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п. 135.1 ст.135 Податкового кодексу України, внаслідок заниження платником податків суми інших доходів у 2023 році за рахунок не повного включення до складу доходів суми скасованих відсотків за Договором про надання позики від 04.04.2017 № 04-04/17-СА (Позикодавець: DLS INVESTMENT SOLUTIONS LTD (Великобританія), які були нараховані в минулих звітних періодах та включені до складу витрат ТОВ «ФК «Платіжний центр» на суму 7 354 889 грн (44 473 423грн. - 37 118 534 грн.) суд зазначає.

В абзацах 2-6 сторінки 55 Акту перевірки, містяться посилання на встановленні обставини попередньої перевірки позивача (акт від 27.08.2021 №14745/20-40-07-12- 07/37878674) за період 3 01.01.2017 по 31.03.2021, серед іншого, про те, що згідно наданих до перевірки документам, за період, що перевірявся ТОВ «ФК «Платіжний центр» зараховано відсотки по Договору про надання позики від 04.04.2017 року № 04-04/17-СА на загальну суму 1 555 803,69 дол. США. У бухгалтерському обліку підприємства операції відображено наступними записами: Дт 39 «Витрати майбутніх періодів», Кт 5061 «Інші довгострокові позики в іноземній валюті».

У перевіряємому періоді проценти по Договору про надання позики № 04-04/17-СА від 04 квітня 2017 року нерезиденту не перераховувалися. Станом на 10.11.2023 (дата укладання Додаткової угоди до Договору) кредиторська заборгованість по позиції (тіло) по Договору про надання позики від 04.04.2017 рок № 04-04/17-СА становить 4 549 000,0 дол. США, по відсоткам 4 993 924.76 дол. США, що відповідає даним бухгалтерського обліку ТОВ «ФК «ПЛАТІЖНИЙ ЦЕНТР».

Поряд із тим, посилання відповідача на обставини та висновки зроблені ним за результатами попередньо перевірки (акт від 27.08.2021 №14745/20-40-07-12- 07/37878674) є некоректними, через невідповідність таких доказів вимогам які висуваються ст.ст. 74,75 КАС України щодо їх допустимості та достовірності, бо як самостійно зазначив відповідач у абзаці 3 сторінки 27 Акту перевірки, результати попередньої перевірки були оскарженні позивачем за наслідками чого донараховані суми податкових зобов`язань було скасовано в повному обсязі, з підстав хибності висновків акту попередньої перевірки, про що свідчить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2022року у справі №520/20064/21, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023року у справі №520/20064/21.

Таким чином, критерію достовірності, буде відповідати лише інформація відображена в Акті перевірки позивача за період з 01.04.2021року по 05.06.2025 року, без врахування обставин та висновків акту попередньої перевірки.

Крім того, в абзаці 4 сторінки 29 Акту перевірки відповідач посилається на бухгалтерську довідку позивача від 10.11.2023року №23/11/05, за якою підприємство здійснило записи щодо анулювання відсотків по договору поворотної фінансової допомоги №10-11/23, а саме: Дт 39 «Витрати майбутніх періодів», Кт 5061 «Інші довгострокові позики в іноземній валюті», На суму (-) 179 961 072,65грн., або 4 993 924,76 дол. США. До складу доходу підприємство включило різницю гривневого еквіваленту: Дт 39 «Витрати майбутніх періодів», Кт 746 «Інші доходи». На суму 37 118 533,89грн.

В той же час, на сторінці 15 акту перевірки зазначено: «Результати перевірки дотримання податкового законодавства, Розділу ІІІ «Описова частина», встановлено, що: «облікова політика та організація бухгалтерського обліку позивача ведеться відповідно до Положення про облікову політику та організацію бухгалтерського обліку ТОВ «ФК «Платіжний центр», на 2021рік затвердженого Наказом від 31.01.2021року № 1/21-ЗОП; на 2023рік Наказ Про затвердження нової редакції Положення про облікову політику та організацію бухгалтерського обліку Товариства № 02-01/23-01 від 02.01.2023) та змінами до Положення про облікову політику та організацію бухгалтерського обліку ТОВ «ФК «ПЛАТІЖНИЙ ЦЕНТР» в редакції від 23.02.2024 та в редакції від 13.12.2024, відповідно до ст.121 «Застосування міжнародних стандартів», Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Міжнародних Стандартів Фінансової Звітності, прийнятих Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку та оприлюднених на веб-сайті Міністерства фінансів України, з урахуванням положень Концептуальної основи фінансової звітності, з метою забезпечення єдиних (постійних) принципів, методів, процедур при відображенні поточних операцій в обліку та складання фінансової звітності Товариство використовувало такі принципи, методи і процедури для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності».

На сторінці 16 Акту перевірки, в Розділах, 1,2 «Загальні положення», «Організація та ведення бухгалтерського обліку. Складання фінансової звітності», йдеться, що: «при обліку господарських операцій застосовуються відповідні Міжнародні стандарти фінансової звітності (далі МСФЗ та МСБО), затверджені Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку та оприлюднені на веб-сайті Міністерства фінансів України. Облікову політику застосовувати таким чином, щоб фінансові звіти повністю узгоджувались з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та МСЗ і МСБО. Застосовувати перед усім ті підходи та метод для ведення бухгалтерського обліку і надання інформації в фінансових звітах, які передбачені МСФЗ і найбільш адаптовані до діяльності підприємства.

При виборі і застосуванні облікових політик Товариство керується відповідними стандартами та інтерпретаціями, з урахуванням роз`яснень щодо їх застосування, випущених Радою з МСФЗ. За відсутності конкретних стандартів та інтерпретацій, керівництво Товариства самостійно розробляє облікову політику та забезпечує ї застосування таким чином, щоб інформація, яка надасться у фінансовій звітності, відповідала концепції принципам, якісним характеристикам та іншим вимогам МССФЗ.

Система бухгалтерського обліку забезпечує дотримання принципів бухгалтерського обліку єдину методологічну основу, взаємозв`язок даних синтетичного аналітичного обліку, хронологічне та систематичне відображення всіх операцій в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів, накопичення і систематизацію даних обліку в розрізі показників, необхідних для управління Товариством, а також складання звітності.

Бухгалтерський облік ведеться із застосуванням Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій (наказ Міністерства фінансів № 291 від 30.11.1999р.). З метою забезпечення необхідної деталізацій обліково-економічної інформації головному бухгалтеру дозволяється вводить додаткову систему субрахунків, При відображенні в бухгалтерському обліку господарських операцій використовуються МСФЗ. Для обліку витрат Товариство використовує лише 9 клас рахунків бухгалтерського обліку. Положення про те, що для обліку витрат Товариство використовує лише 9 клас рахунків бухгалтерського обліку дублюється також у розділі «витрати».

Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №291 від 30.11.1999року (надалі - Інструкція) рахунок 39 «Витрати майбутніх періодів» з рахунками п`ятого та сьомого класу - не кореспондує.

Рахунок 79 «Фінансові результати» Інструкції передбачає, що Рахунок 79 "Фінансові результати" призначено для обліку й узагальнення інформації про фінансові результати діяльності підприємства. За кредитом рахунку 79 "Фінансові результати" відображаються суми в порядку закриття рахунків обліку доходів, за дебетом - суми в порядку закриття рахунків обліку витрат, також належна сума нарахованого податку на прибуток. Рахунок 79 "Фінансові результати" має такі субрахунки: 791 "Результат операційної діяльності"; 792 "Результат фінансових операцій"; 793 "Результат іншої діяльності".

Як вбачається із зазначеного розділу Інструкції, рахунок 79 "Фінансові результати" не кореспондує з рахунком 39 «Витрати майбутніх періодів», через що фактично несплачені відсотки за позикою як витрати майбутніх періодів - не приймають участь у формуванні фінансового результату в поточному періоді.

Виходячи із змісту статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, серед іншого на таких принципах: повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; нарахування - доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Схожі положення, знайшли своє відображення у п. 6 Розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №73 від 07.02.2013року, фінансова звітність підприємства формується з дотриманням певних принципів, серед яких нормотворець виділяє принцип превалювання сутності над формою, за яким операції повинні обліковуватись відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Так, за своєю сутністю, нараховані, але фактично не сплачені відсотки за договором позики є витратами майбутніх періодів, та не можуть впливати на визначення фінансового результату поточного періоду, а тому їх анулювання не впливатиме на величину нерозподіленого прибутку (непокритого збитку).

Згідно «Звіту з надання впевненості незалежного практикуючого фахівця щодо річних звітних даних ТОВ «Фінансова Компанія «Платіжний центр станом на 31.12.2023» наданого директором Приватного підприємства «ЄВРО АУДИТ» Гузь Людмилою, річні звітні данні ТОВ «Фінансова компанія «Платіжний центр» за рік що закінчився 31.12.2023, підготовлені на підставі даних бухгалтерського обліку та відповідно до вимог Правил складання та подання звітності учасниками ринку небанківських фінансових послуг до Національного банку України від 25.11.2021 за №123 та Положення про ліцензування та реєстрацію надавачів фінансових послуг та умови впровадження ними діяльності з надання фінансових послуг, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 24.12.2021 за №153.

При співставленні даних Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2023р ТОВ «Фінансова Компанія «Платіжний центр», оприлюднений на веб сторінці https://pay-center.com.ua/rozkryttia-informatsii/ та Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2023р наданої до Державної податкової служби України 15.01.2023р. за № викривлень не виявлено.

Відповідно до МСФЗ (IFRS) 15 «Дохід від договорів з клієнтами» як єдина комплексна модель обліку виручки на основі п`яти ступінчатої моделі, яка застосовується до всіх договорів з клієнтами. П`ять кроків до моделі: ідентифікувати договір з клієнтом; ідентифікувати виконання зобов`язань за договором; визначити ціну операції; розподілити ціну операції на зобов`язання виконавця за договором; визнавати виручку, в момент (по мірі) виконання зобов`язання виконавця.

Доходи за договорами здійснюються за принципом нарахування. Дохід визнається тільки тоді, коли існує ймовірність надходження до суб`єкта господарювання економічний вигід, пов`язаних з операцією. Проте, коли виникає невизначеність щодо отримання суми, яку вже включено до суми доходу, не отримана сума (aбo сума, щодо якої перестає існувати ймовірність відшкодування) визнається як витрати, а не як коригування суми первісно визнаного доходу.

Таким чином донарахування відсотків у складі доходу у сумі 7 354 889грн суперечить критеріям оцінки визнання доходу за МСФЗ (IFRS) 15 «Дохід від договорів з клієнтами».

А отже, донарахування відповідачем фінансового результату для оподаткування за 2023 рік ТОВ «Фінансова компанія «Платіжнй центр» у розмірі 7 354 889грн є безпідставними.

Щодо порушень п.44.1, п.44.2 ст. 44, п.п.134.1.l п.134.1 ст.134, п.п. 135.1 ст.135 Податкового кодексу України в результаті чого завищено суми витрат в податковому обліку по створеній кредиторській заборгованості перед ТОВ «КУА АПФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС» в сумі 36 722 032 грн, в результаті чого занижено показник по рядку 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» на загальну суму 36 722 032 грн, в т.ч. за ІІ квартал 2021 року в сумі 16 340 000 грн, за ІІІ квартал 2021 року в сумі 20 382 032 грн.

В абзацах 5-7 сторінки 36 Акту перевірки, контролюючим органом встановлено, що:

«За період з 01.04.2021 по 31.12.2021 підприємство включило до складу витрат суму кредиторської заборгованості по ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування Пенсійних фондів «ДАЛІЗ-ФІІНАНС», , (далі КУА АПФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС»), в сумі 36 722 032, в тому числі у ІІ кварталі 2021року в сумі 16 340 000грн., ІІІ кварталі 2021року в сумі 20 382 032 грн. При цьому в бухгалтерському обліку здійснено наступний запис: Дт 940 «Витрати від первісного визнання та від змін вартості активів, які обліковуються за справедливою вартістю», Кт 6851 «Розрахунки з іншими кредиторами в національній валюті». На суму 36 722 032 грн.

На думку відповідача, даним записом в бухгалтерському обліку поновлюється кредиторська заборгованість по контрагенту ТОВ «КУА АПФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС» станом на 31.12.2021 по кредиту рахунку Kт 6851 «Розрахунки 3 кредиторами національній валюті» на суму 36 722 032 грн, без наявних підтверджуючих документів поточного звітного періоду 01.04.2021 по 31.12.2021. Вказує, що по рахунку 6851 «Розрахунки з іншими кредиторами в національній валюті» станом џа 30.09.2021 підприємство облікувало кредиторську заборгованість по ТОВ «КУА АНФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС» та за період з 01.10.2021 по 31.03.2025 цій заборгованості руху не відбувалось та грошові кошти не сплачувались. Станом на 01.04.2025 дану заборгованість було передано згідно розподільчого балансу на новостворене підприємство ТОВ «Є-ТІКЕТ», () в повному обсязі 36722032,31 гри. Станом на 02.04.2025 заборгованість по рахунку 6851 «Розрахунки з іншими кредиторами в національній валюті» в бухгалтерському обліку ТОВ «ФК «ПЛАТІЖНИЙ ЦЕНТР» перед ТОВ «КУА АПС «ДАЛІЗ-ФІНАНС» склала 0 грн.

Відповідач стверджує, що в бухгалтерському обліку ТОВ «ФК «ПЛАТІЖНИЙ ЦІНТР» здійснено нетиповий запис щодо поновлення кредиторської заборгованості, так як до складу витрат може списуватись наявна дебіторська заборгованість, яка відповідає вимогам п.п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України де наведено вичерпний перелік ознак, за умови відповідності хоча одній з яких дебіторська заборгованість визнається безнадійною в податковому обліку.

У абзаці 2 сторінки 37 Акту перевірки, відповідач наводить ознаки, визначені п.п. 14.1.11 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, за наявності яких дебіторська заборгованість може визначатись як безнадійна».

Кредиторська заборгованість це зобов`язання підприємства перед іншими особами (постачальниками, банками, працівниками тощо), що виникло в результаті отриманих товарів, послуг, авансів або позик, які мають бути погашені в майбутньому. Це борг, який компанія повинна сплатити, наприклад, за отриманий від постачальника товар, який ще не оплачено, або за отриманий кредит.

Дебіторська заборгованість це сума грошей, яку компанії винні її клієнти за товари чи послуги, надані в кредит, які ще не були оплачені. Вона є фінансовим активом для підприємства, оскільки представляє собою майбутні грошові надходження. Дебіторська заборгованість відображається в балансі компанії як поточний (оборотний) актив.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XI характеризує зобов`язання - як заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди. Таке визначення дублюється у п. 3 Розділу І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності».

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 3 Розділу І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №73 від 07.02.2013року, надані наступні визначення витрат та доходів:

витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками);

доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Таким чином, в залежності від суті зобов`язання, його відношення до кредиторської або дебіторської заборгованості, воно впливає або на зменшення або збільшення економічних вигод, внаслідок чого відноситься або до витрат або до доходів підприємства відповідно. Ототожнення цих визначень є неприпустимим.

Одночасно, правомірним є віднесення позивачем кредиторської заборгованості до складу витрат поточного звітного періоду, зважаючи на наступне.

Так, пунктах 5, 6 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, зазначено, що: 5. Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань; 6. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

За таких обставин, кредиторська заборгованість відображається в бухгалтерському обліку у складі витрат звітного періоду.

При цьому відповідач вказує, що господарська операція, за наслідками якої були оформлені такі первинні документи не відповідає вимогам п.2. ст. 3, ст. 42 Господарського кодексу України, ст. 11 та ст. 203 Цивільного кодексу України, через те, що здійснена без реального наміру досягнення економічних і соціальних результатів, не мала не меті одержання прибутку, та суперечить вимогам Цивільного кодексу України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Такі твердження відповідача суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, 19.02.2014 між ПАТ «Банк Золоті Ворота» (Банк/ Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Платіжний центр» (Позичальник) був укладений Договір №29 про надання кредиту за овердрафтом, згідно умов п. 1.1 якого, Банк за наявності вільних кредитних ресурсів, зобов`язувався з 19.02.2014 по 18.03.2014, надати Позичальнику кредит у формі овердрафта: здійснювати списання коштів з поточного рахунку Позичальника за його платіжним дорученням понад їх залишок на вказаному рахунку в сумі 2 200 00грн, а Позичальник зобов`язується повернути заборгованість за кредитом у строк не пізніше 18.03.2014 та сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 24,0% річних на зазначених Договором умовах.

Договором про зміни № 1 від 18.03.2014 до Договору №29 про надання кредиту за овердрафтом від 19.02.2014року, сторони збільшили ліміт кредитування до 20 000 000 грн з терміном повернення до 02.03.2015.

Договором про зміни № 2 від 16.05.2014 до Договору №29 про надання кредиту за овердрафтом від 19.02.2014, сторони збільшили ліміт кредитування до 37 000 000грн.

В подальшому, 26.11.2020 між ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування Пенсійних фондів «ДАЛІЗ-ФІІНАНС» (далі - ТОВ «КУА АПФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС»), що діє від імені та в інтересах АТ ЗНВКІФ «ЗІОН» (далі по тексту-Новий кредитор) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНЯ «ПІФАГОР-ФІНАНС» () було укладено Договір про відступлення права вимоги №ВПВ-26/11/20-ПФ (далі - Договір про відступлення права вимоги), відповідно до умов якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий Кредитор приймає в повному обсязі належні Первісному кредитору права вимоги до Боржника/ Заставодавця за Договором №29 про надання кредиту за овердрафтом від 19.02.2014 із усіма додатками, змінами та доповненнями згідно Договору про зміни №1 від 18.03.2014, Договору про зміни №2 від 16.05.2014, що є його невід`ємними частинами, укладений між Боржником та Публічним акціонерним товариством «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» (код за ) (далі по тексту - Кредитний договір) з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

01.12.2020 ТОВ «КУА АПФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС» надіслало на адресу ТОВ «ФК «Платіжний Центр» повідомлення № 01/12-3 від 01.12.2020року, у порядку ст.ст.512-516 Цивільного кодексу України, в якому до ТОВ «ФК «Платіжний Центр» (далі Боржник) висунута вимога щодо необхідності належного виконання зобов`язань за Кредитним договором, сплати заборгованості та/або процентів та/або комісій та/або пені та/або штрафів та/або неустойки, в тому числі право нарахування яких виникло у Первісного кредитора до укладання такого договору відступлення права вимоги, передачі предметів забезпечення (застави) в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором, в тому числі права сторони/учасника в будь-яких судових та виконавчих провадженнях, а також права процесуального правонаступництва по всіх судових справах та провадженнях, що існують або можуть вникнути в майбутньому (надалі за текстом - «Права вимоги»).

Відповідно до умов пунктів 2.1 та 2.2 Договору про відступлення права вимоги, права вимоги Первісного кредитора вважаються відступленими (переданими) Новому кредитору з моменту підписання повноважними представниками Сторін цього Договору та скріплення підписів печатками Сторін (за наявності). Датою набуття Новим кредитором Права вимоги є дата (день) укладання цього Договору. Відповідно до умов пункту 2.8 Договору Новий кредитор зобов`язаний протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати укладання цього Договору письмово повідомити Боржника/ Заставодавця, у відповідності до вимог ст.ст. 512-516 Цивільного кодексу України, про відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договором забезпечення, шляхом надіслання Боржникові/Заставодавцю повідомлення про відступлення права вимог.

ТОВ «КУА АПФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС», що діє від імені та в інтересах АТ «ЗНВКФ «ЗІОН» на виконання даних положень Цивільного кодексу України та Договору про відступлення права вимоги, повідомило ТОВ «ФК «Платіжний Центр» про набуття прав вимоги до нього за Кредитним договором з 26.11.2020 року на всю суму заборгованості, що виникла у зв`язку із неналежним виконанням Боржником Кредитного договору.

У повідомленні зазначено, що сума заборгованості ТОВ «ФК «Платіжний Центр» за Кредитним договором станом на 01.12.2020 складає 97 799 251,82 грн, з яких заборгованість, за основним боргом - 36 722 032,31 грн, відсотки - 61 077 219,5l грн.

У відповідь на зазначене повідомлення, ТОВ «ФК «Платіжний Центр» своїм листом № 22-01/21-02 від 02.01.2021 повідомило ТОВ «КУА АПФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС», що діє від імені та інтересах АТ «ЗНВКІФ «ЗІОН» про визнання заборгованості за Кредитним договором у повному обсязі, яка станом на 01.12.2020 складає 97 799 251,82 грн, з яких заборгованість за основним боргом складає - 36 722 032,31 грн, відсотки 61 077 219,51 грн.

Статтею 204 Цивільного кодексу України призюмується правомірність правочину, за наслідками чого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається із наведених вище правочинів між позивачем та ПАТ «Банк Золоті Ворота» існували кредитні правовідносини основані Договорі №29 від 19.02.2014 про надання кредиту за овердрафтом, який є дійсним неоскарженим та мав реальних характер.

В подальшому, в порядку передбаченому ст.ст. 512-514 ЦК України право вимоги було відступлено іншим особам, за наслідками чого Новим кредитором став АТ «ЗНВКІФ «ЗІОН» від імені та інтересах якого діє ТОВ «КУА АПФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС».

Так, згідно п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, серед іншого, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За умовами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Частиною 1 статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як визначено у ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Як передбачено ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правовими між юридичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Системний аналіз наведених положень Цивільного кодексу України, дає підстави дійти висновку, що учасники правовідносин (сторони правочину), а саме ТОВ «ФК «Платіжний Центр» та АТ «ЗНВКІФ «ЗІОН» від імені та інтересах якого діє ТОВ «КУА АПФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС», уклали між собою правочин, у спосіб обміну листами, за змістом якого дійшли згоди про визнання заборгованості за Кредитним договором, станом на 01.12.2020 року у сумі 97 799 251,82 грн, з яких заборгованість за основним боргом складає - 36 722 032,31 грн., відсотки 61 077 219,51 грн, яка в свою чергу підтверджується Кредитним договором та Договором про відступлення права вимоги.

Крім того, статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - Постанова Пленуму Верховного Суду України) зазначено, що нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

Згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України (254к/96-ВР); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Як встановлено частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вона (вони), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Встановлюючи правовий наслідок правочину, який вчинено без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, частина третя статті 208 Цивільного кодексу України, так само, як і інші правові норми, не визначають ознаки такого правочину. До кола таких правочинів належать, зокрема правочини, які вчинені з метою ухилення від оподаткування, отримання незаконної податкової вигоди.

Контролюючий орган на порушення вимог статті 77 КАС України не довів та не надав належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили, про невідповідність наведених правочинів та ст. 203 Цивільного кодексу України, втому числі їх здійснення без реального наміру досягнення економічних і соціальних результатів, без мети одержання прибутку, в супереч вимогам Цивільного кодексу України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Щодо посилань контролюючого органу на те, що за даними фінансової звітності «ТОВ «ФК Платіжний Центр» в минулих періодах не встановлено включення до складу доходів начебто списаної кредиторської заборгованості за Кредитним договором в розмірі 97 799 251,82грн, з яких заборгованість за основним боргом 36 722 032,31грн, відсотки 61 077 219,51 грн. слід зазначити наступне.

Так, 30.09.2018 в обліку позивача відображено операцію списання кредиту на доходи товариства у сумі 36 722 032,31 грн, за наслідками чого був зроблений наступний бухгалтерський запис: Дт 601 "Короткострокові кредити банків у національній валюті" Кт 717 "Дохід від списання кредиторської заборгованості".

У фінансовій звітності (форма 2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід)» за 9 місяців 2018 року та за 2018 рік) сума відображена за показником 2120 «Інші фінансові доходи», та включена до обрахунку фінансового результату до оподаткування податком на прибуток.

Зазначене підтверджується відповідною звітністю позивача за 2018 рік, що містяться у фінансовій звітності (форма 2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід)» за 9 місяців 2018р. та за 2018р.) суми відображеної за показником 2120 «Інші фінансові доходи» (які додається до цих пояснень).

Отже, «ТОВ «ФК Платіжний Центр» у 2018 році включило до складу доходів кредиторську заборгованість за Кредитним договором в розмірі 36 722 032,31 грн, що спростовує висновки Акту перевірки в цій частині.

Щодо посилань відповідача на те, що контрагентом позивача ТОВ «КУА АПФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС», згідно даних АІС «Податковий блок», сума дебіторської заборгованості у розмірі 97 799 251,82 грн в обліку не відображається.

Згідно Договору про відступлення права вимоги, Новим кредитором за Кредитним договором є АТ «ЗНВКІФ «ЗІОН» від імені та інтересах якого діє ТОВ «КУА АПФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС». Таким чином, перевірка обліку дебіторської заборгованості у розмірі 97 799 251,82 грн повинна була відбуватися саме АТ «ЗНВКІФ «ЗІОН», чого відповідачем зроблено не було.

Так, згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку про те, що в разі отримання інформації про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, яка в даному випадку могла бути отримана, в тому числі від правоохоронних органів, такі органи зобов`язані здійснити заходи податкового контролю за таким платником податків шляхом: направлення на його адресу обов`язкового письмового запиту на отримання пояснень та їх документальних підтверджень; здійснення перевірки такого платника податків в разі ненадання ним таких пояснень та документів.

Як вбачається із зазначених положень Акту перевірки, жодних перевірок контрагента позивача - АТ «ЗНВКІФ «ЗІОН» контролюючим органом не проводилось, замість цього відповідачем помилково зібрана інформація за допомогою інформаційного ресурсу «Податковий блок» відносно повіреної особи контрагента позивача ТОВ «КУА АПФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС», яка по суті не є стороною у зобов`язанні та не має обов`язку відображати у власному обліку дебіторську заборгованість довірителя АТ «ЗНВКІФ «ЗІОН».

Крім того, як зазначено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (далі Закон № 996-ХIV) відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що відповідальність, зокрема, за недостовірність відображених у первинних документах даних покладена саме на ту особу, яка склала та підписала ці документи. Відтак кожен з учасників господарської операції відповідає лише за ті відомості, які до первинного документа вносив він сам.

Таким чином, у приписах частини восьмої статті 9 Закону № 996-ХIV знайшов відображення принцип індивідуальної відповідальності платника податків.

Водночас немає жодних підстав перекладати на платника податків відповідальність за внесення до первинних документів недостовірних даних іншою особою. Інакше це буде суперечити принципу індивідуальної відповідальності та визначеним у статті 16 ПК України обов`язкам платника податків, до яких не віднесено те, що останній повинен дбати про правомірність податкового обліку контрагента.

Принцип індивідуальної відповідальності платника податків також застосував ЄСПЛ у рішеннях у справах «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії», «Булвес АД проти Болгарії», «Інтерсплав проти України», визначивши, що платник податків не може нести відповідальність за зловживання свого контрагента, якщо не буде доведено залученість цього платника до таких зловживань.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Зазначене вище спростовує доводи відповідача, викладені в Акті перевірки, стосовно відсутності правових та документальних підстав для віднесення до складу витрат суми кредиторської заборгованості АТ «ЗНВКІФ «ЗІОН» від імені та в інтересах якого діє ТОВ «КУА АПФ «ДАЛІЗ-ФІНАНС» в сумі 36 722 032, в тому числі у ІІ кварталі 2021року в сумі 16 340 000 грн, ІІІ кварталі 2021року в сумі 20 382 032 грн.

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV фінансові установи повинні оприлюднити річну фінансову звітність разом з відповідними аудиторськими звітами. Що і було зроблено ТОВ «Фінансова Компанія «Платіжний центр» на веб-сторінці https://pay-center.com.ua/rozkryttia-informatsii/.

Згідно «Звіту з надання впевненості незалежного практикуючого фахівця щодо річних звітних даних ТОВ «Фінансова Компанія «Платіжний центр станом на 31.12.2021р» наданого директором Приватного підприємства «ЄВРО АУДИТ» Гузь Людмилою, річні звітні данні ТОВ «Фінансова компанія «Платіжний центр» за рік що закінчився 31.12.2021, підготовлені на підставі даних бухгалтерського обліку та відповідно до вимог Порядку надання звітності фінансовими установами юридичними особами публічного права, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб`єктами господарювання, які за своїм статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України (Держфінпослуг) або Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) можливість надавати послуги з фінансового лізингу» , затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 26.09.2017 №3840 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.10.2017 за № 1294/31162 зі змінами При співставленні даних Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2021р зроблено ТОВ «Фінансова Компанія «Платіжний центр», оприлюднений на веб сторінці https://pay-center.com.ua/rozkryttia-informatsii/ та Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2021р виявлено наступне:

За даними Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2021р код рядка 2000 «Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) сума 112 951 тис грн.; код рядка 2120 « Інші операційні доходи» сума 20 096 тис.грн.; код рядка 2240 «Інші доходи» сума 1 тис.грн. Разом дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку дорівнює 133048 тис.грн., що відповідає рядку 01. Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2021р , подану до Державної податкової служби України 23.02.2022 реєстраційний номер .

За даними Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2021р код рядка 2290 «Фінансовий результат до оподаткування прибуток» дорівнює 945 тис.грн, що відповідає рядку 02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток) визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності. Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2021р, подану до Державної податкової служби України 23.02.2022 реєстраційний номер .

Враховуючи, що за даними бухгалтерського обліку Фінансовий результат до оподаткування прибуток визначено достовірно, що підтверджено Звіту з надання впевненості незалежного практикуючого фахівця щодо річних звітних даних ТОВ «Фінансова Компанія «Платіжний центр станом на 31.12.2021р, то витрати визнані відповідно до Міжнародних Стандартів Фінансової Звітності.

Згідно Звіту з надання впевненості незалежного практикуючого фахівця щодо річних звітних даних ТОВ «Фінансова Компанія «Платіжний центр» були проведені наступні процедури: Аналіз основних нормативно-правових актів пов`язаних з діяльністю та звітністю фінансової компанії; отримання розуміння процесу підготовки звітних даних Товариства за 2021 рік; отримання розуміння внутрішнього контролю за підготовкою інформації для предмета завдання; оцінку ризиків можливого суттєвого викривлення інформації у звітних даних Товариства за 2021 рік; збір та аналіз доказів для вибіркового підтвердження сум та розкриття інформації звітних даних Товариства за 2021 рік; тестування доказів, які підтверджують суми і розкриття інформації у звітних даних Товариства; оцінку відповідності річних звітних даних Товариства за 2021 рік вимогам Порядку надання звітності фінансовими компаніями, фінансовими установами юридичними особами публічного права, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб`єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно правовими актами Держфінпослуг або Нацкомфінпослуг можливість надавати послуги з фінансового лізингу», затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг за №3840 від 26.07.2017.

До складу фінансової звітності ТОВ «Фінансова Компанія «Платіжний центр» за 2021р відносяться Примітки до річної фінансової звітності де наводиться розкриття всіх показників фінансової звітності ТОВ «Фінансова Компанія «Платіжний центр» відповідно до Міжнародних Стандартів Фінансової Звітності, розкриття доходів та витрат, які співпадають з даними Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2021р та даними Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2021р, подану до Державної податкової служби України 23.02.2022 реєстраційний номер .

Таким чином, суд приходить до висновку, що висновки по Акту перевірки, в частині збільшення фінансового результату до оподаткування позивача за 2021 ріку є помилковими.

Щодо порушень позивачем ст. 141 Податкового кодексу України, за рахунок не подання додатку ЦП до Податкової декларації з податку на прибуток за 2023 рік та не відображення по рядку 4.1.3 додатка РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2023 рік загальної суми уцінки цінних паперів (емітенти: ПАТ «Конкорд Інк» та ПрАТ «Турбо Інвестментс»), яка відображена у складі фінансового результату до оподаткування за 2023 рік з розмірі 19 300 000 грн та за якою відбувається коригування фінансового результату до оподаткування податком на прибуток на різниці, на які збільшується фінансовий результат за 2023 рік в сумі 19 300 000 грн.

Різниці операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів, визначаються відповідно до пункту 141.2 статті 141 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 141.2.1 пункту 141.2 статті 141 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму від`ємного фінансового результату від продажу або іншого відчуження цінних паперів, відображеного у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму від`ємного загального результату переоцінки цінних паперів (загальна сума уцінок цінних паперів перевищує загальну суму їх дооцінок за податковий (звітний) період) (крім державних цінних паперів або облігацій місцевих позик), відображеного у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з підпунктом 141.2.2 пункту 141.2 статті 141 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму позитивного фінансового результату від продажу або іншого відчуження цінних паперів, відображеного у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до пункту 141.2.3 платники податку окремо визначають загальний фінансовий результат за операціями з продажу або іншого відчуження цінних паперів звітного періоду відповідно до національних або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Підпунктом 14.1.81 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що інвестиції господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно.

Міжнародний стандарт фінансової звітності 13 (далі МСФЗ 13) визначає оцінку справедливої вартості, містить в одному МСФЗ концептуальну основу оцінювання справедливої вартості та вимагає розкривати інформацію про оцінки справедливої вартості.

Відповідно до п. 2 МСФЗ 13, справедлива вартість - це ринкова оцінка, а не оцінка з урахуванням специфіки суб`єкта господарювання. Для деяких активів та зобов`язань може бути ринкова інформація або ринкові операції, інформація про які є відкритою. Для інших активів та зобов`язань може не бути ринкової інформації або ринкових операцій, інформація про які є відкритою. Проте мета оцінки справедливої вартості в обох випадках однакова - визначити ціну, за якою відбувалася б звичайна операція продажу актива чи передачі зобов`язання між учасниками ринку на дату оцінки за нинішніх ринкових умов (тобто, вихідну ціну на дату оцінки з точки зору учасника ринку, який утримує актив або має зобов`язання).

Згідно з п. 3 МСФЗ 13, якщо ціна на ідентичний актив або зобов`язання не є відкритою, суб`єкт господарювання оцінює справедливу вартість, користуючись іншим методом оцінювання, який максимізує використання відповідних відкритих вхідних даних та мінімізує використання закритих вхідних даних. Оскільки справедлива вартість - це оцінка на основі даних ринку, то її оцінюють, використовуючи припущення, які використовували б учасники ринку, складаючи ціну актива або зобов`язання, в тому числі припущення про ризик. Внаслідок цього намір суб`єкта господарювання утримувати актив або погасити чи іншим чином виконати зобов`язання не є доречними при оцінюванні справедливої вартості.

П. 9 МСФЗ 13 вказує, що цей МСФЗ визначає справедливу вартість як ціну, яка була б отримана за продаж актива, або сплачена за передачу зобов`язання у звичайній операції між учасниками ринку на дату оцінки.

Відповідно до пунктів 15, 17 МСФЗ 13, оцінка справедливої вартості припускає, що актив або зобов`язання обмінюється між учасниками ринку у звичайній операції продажу актива або передачі зобов`язання на дату оцінки за поточних ринкових умов.

Суб`єктові господарювання не потрібно здійснювати всебічне дослідження усіх можливих ринків, щоб визначити основний ринок або, за відсутності основного ринку, найсприятливіший ринок, але він має взяти до уваги всю інформацію, яку можна отримати.

Справедлива вартість - це ціна, яка була б отримана за продаж актива або сплачена за передачу зобов`язання у звичайній операції на основному (або найсприятливішому) ринку на дату оцінки за поточних ринкових умов (тобто вихідна ціна), незалежно від того, чи спостерігається така ціна безпосередньо, чи оцінена за допомогою іншого методу оцінювання (пункт 24).

Мета оцінки справедливої вартості справедливої вартості - визначити ціну, за якою відбувалася б звичайна операція продажу актива чи передачі зобов`язання між учасниками ринку на дату оцінки за нинішніх ринкових умов.

Оцінка справедливої вартості вимагає, щоб суб`єкт господарювання визначив усе перелічене далі: а) конкретний актив або зобов`язання, яке є предметом оцінки (що відповідає його одиниці обліку) б) для нефінансового актива - підставу оцінювання, яка відповідає оцінці (що відповідає його найвигіднішому та найкращому використанню) в) основний (або найсприятливіший) ринок для актива чи зобов`язання г) метод (методи) оцінки вартості, який годиться для цієї оцінки, з огляду на наявність даних, на основі яких будуть сформовані вхідні дані, які представляють припущення, які б використали учасники ринку, визначаючи ціну актива чи зобов`язання, та рівень ієрархії справедливої вартості, до якого належать ці вхідні дані.

Відповідно до МСФЗ 13 (пункт 72), з метою підвищення узгодженості та зіставності оцінок справедливої вартості та пов`язаного з ними розкриття інформації, цей МСФЗ встановлює ієрархію справедливої вартості, у якій передбачено три рівня вхідних даних для методів оцінки вартості, що використовуються для оцінки справедливої вартості. Ієрархія справедливої вартості встановлює найвищий пріоритет для цін котирування (нескоригованих) на активних ринках на ідентичні активи або зобов`язання (вхідні дані 1-го рівня) та найнижчий пріоритет для закритих вхідних даних (вхідні дані 3-го рівня).

Таким чином, для визначення справедливої вартості цінних паперів повинні використовуватись дані з основного (найсприятливішого) ринку, з максимальним використанням доречних відкритих вхідних даних. При цьому, перевага повинна бути надана ринку з найбільшим обсягом та рівнем активності для даного актива чи зобов`язання незалежно від виду ринку.

У відповідності до пункту 33.3 статті 33 ПК України базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов`язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму податкового зобов`язання платника податку.

Пунктом 137.4 статті 134 ПК України встановлено, що податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік.

З огляду на наведені норми, станом на дату подання звіту про фінансовий стан підприємства фінансові інвестиції повинні відображатись за справедливою вартістю.

Згідно акту перевірки з посиланням на рахунок бухгалтерського обліку 143 податковий орган зазначив, що позивач облікував станом на 01.04.2021 року вартість цінних паперів, емітентом яких є ПАТ «Конкорд Інк» () та ПрАТ «Турбо Інвестментс» (), на суму 19 300 000 грн.

В свою чергу, аналіз положень підпункту 141.2.1 пункту 141.2 статті 141 ПК України вказує на те, що від`ємний результат переоцінки, який впливає на збільшення фінансового результату, визначається як різниця між загальною сумою уцінок цінних паперів та загальною сумою їх дооцінок.

Тобто, ПК України передбачає, що переоцінка робиться для всіх цінних паперів, що обліковує платник податку, і має в своїй структурі дві складові: 1) уцінка всіх цінних паперів та 2) дооцінка всіх цінних паперів, чого податковий орган не зробив.

В Акті перевірки, відповідачем не наведено обґрунтованих пояснень наскільки відбулась дооцінка цінних паперів від їх номінальної вартості, та розрахунків такої різниці між їх уцінкою та дооцінкою з посиланням на положення МСБО та МСФЗ. Отже, за відсутності відомостей про дооцінку цінних паперів, неможливо встановити різницю між їх уцінкою та дооцінкою, що в свою чергу виключає можливість застосування наведених відповідачем положень податкового законодавства, та відповідно порушення за ненадання додатку ЦП до Податкової декларації з податку на прибуток за 2023 рік під час перевікри.

За таких обставин, висновки податкового органу про порушення позивачем пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України та заниження доходу від дооцінки цінних паперів на загальну суму 19 300 000 грн не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій та прийнятих податкових повідомлень-рішень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр" (61057, м. Харків, вулиця Римарська, 21-А, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61000, м. Харків, вулиця Григорія Сковороди, 46, ) визнання дій протиправними, скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ "ФК "Платіжний центр" на підставі наказу № 2558-п від 04.06.2025 ГУ ДПС у Харківській області «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр".

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 24.07.2025 № 1 та від 24.07.2025 №1.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Платіжний центр" (61057, м. Харків, вулиця Римарська, 21-А, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61000, м. Харків, вулиця Григорія Сковороди, 46, ) сплачену суму судового збору у розмірі 33308 (тридцять три тисячі триста вісім) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст виготовлено та підписано 17.12.2025р.

Суддя Світлана Чудних