Справа № 320/43260/25
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації «Мархалівка. Підтримка» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 у справі за адміністративним позовом Громадської організації «Мархалівка. Підтримка» до Державної установи «Національне військове меморіальне кладовище» про скасування реєстрації декларації та дозволу на виконання будівельних робіт,

ВСТАНОВИВ:

Позивач до подання позовної заяви подав до Київського окружного адміністративного суду заяву, у якій просив забезпечити позов до Державної установи «Національне військове меморіальне кладовище» шляхом встановлення заборони вчиняти дії, які безпідставно вчиняє Державна установа «Національне військове меморіальне кладовище» та інші особи, а саме:

- заборони Державній установі «Національне військове меморіальне кладовище» () проведення діяльності з розташування національного військового меморіального кладовища, зокрема будівництва, вирубки лісу, проведення поховань на земельній ділянці з кадастровим номером :05:002:0457, що знаходиться на території Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області;

- заборонити іншим особам (підрядникам, субпідрядникам Державної установи «Національне військове меморіальне кладовище» тощо) проведення діяльності з розташування національного військового меморіального кладовища, зокрема будівництва, вирубки лісу, проведення поховань на земельній ділянці з кадастровим номером :05:002:0457 що знаходиться на території Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 у задоволенні заяви відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що земельні ділянки з кадастровими номерами :05:002:0457 площею 258,7298 гектара та :05:002:0458 площею 7,9607 гектара знаходяться за межами сіл Мархалівка та Іванковичі, отже не створюють жодних правових наслідків для Позивача, тому не можуть порушувати його права чи інтереси. За наявності прямої заборони втручання в процедуру закупівлі послуг (тендер) та наслідки його проведення (у вигляді виконання робіт переможцем тендеру, що безпосередньо випливають з договору, укладеного за результатами проведеного тендеру), передбаченої ч.6 ст.151 КАС України, суд вважав, що заявлені в заяві про забезпечення позову вимоги не можуть бути задоволені.

Також суд вказав, що питання правомірності реєстрації декларації згідно сертифікату від 19.05.2025 про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (Реєстраційний номер в ЄДЕССБ ІУ 25) та правомірності надання Державній установі «Національне військове меморіальне кладовище» дозволу на виконання будівельних робіт (Реєстраційний номер в ЄДЕССБ ІУ23) від 15.07.2025, підлягає дослідженню по суті заявлених позовних вимог, щодо позову, з яким заявник має намір звернутися до суду, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким заяву задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Положеннями частин першої, другої статті 150 КАС передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти.

Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини другої статті 151 КАС заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно частини першої та другої статті 151 КАС позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Частиною другою цієї статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частинами першою, четвертою-шостою статті 154 КАС передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.03.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися для захисту відповідного права заявника та на період вирішення та розгляду справи до ухвалення судового рішення в межах цієї справи.

Інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Тобто, таке забезпечення існує як правило до зникнення підстав для його забезпечення, усунення певних оскаржуваних порушень самим суб`єктом владних повноважень виключно до ухвалення судового рішення в межах цієї справи. Забезпечення позову за своєю правовою природою має тимчасовий характер.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18 та від 28.10.2020 у справі № 140/2474/20 та ін.

Як зазначалося, у даній справі позивач мав намір звернутись до суду із позовом до Державної установи «Національне військове меморіальне кладовище», заявивши вимоги про скасування реєстрації декларації згідно сертифікату від 19 травня 2025 року про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (Реєстраційний номер в ЄДЕССБ ІУ 25), виданий Державній установі «Національне військове меморіальне кладовище»; скасування дозволу на виконання будівельних робіт (Реєстраційний номер в ЄДЕССБ ІУ23) від 15 липня 2025 року, виданого Державній установі «Національне військове меморіальне кладовище».

У свою чергу, в порядку забезпечення позову заявник просив заборонити відповідачу та іншим особам (підрядникам, субпідрядникам Державної установи «Національне військове меморіальне кладовище» тощо) проведення діяльності з розташування національного військового меморіального кладовища, зокрема будівництва, вирубки лісу, проведення поховань на земельній ділянці з кадастровим номером :05:002:0457, що знаходиться на території Гатненської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що заходи забезпечення, що можуть бути вжиті судом в порядку статті 151 КАС, можуть бути вжиті лише у межах адміністративної справи.

Згідно пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відтак, однією із ключових ознак адміністративної справи є участь у ній сторони, яка виконує публічно-владні управлінські функції.

Водночас, як зазначалося, позивач мав намір звернутися до адміністративного суду із позовом до Державної установи «Національне військове меморіальне кладовище», яке у спірних правовідносинах виконує функції замовника будівництва та не здійснює жодних публічно-владних управлінських функцій, у тому числі і відносно позивача.

Із наведених підстав ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 суд відмовив у відкритті провадження у справі у зв`язку із неналежністю її розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, у спорі, який мав намір ініціювати заявник, заходи забезпечення позову не могли бути вжиті в порядку адміністративного судочинства.

Окрім того, твердження заявника проте, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реалізації запланованого проекту будівництва на земельній ділянці на підставі дозволу, правомірність видачі якого він має намір оскаржити, не може вважатися достатньою самостійною підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення відповідачу та будь-яким іншим особам підготовчих та/або будівельних робіт на об`єкті, адже правова оцінка правомірності прийняття оскаржуваних до суду актів має надаватися судами лише під час розгляду справи по суті. Аналогічний підхід висловив Верховний Суд у постанові від 08.12.2021 у справі № 640/19442/21.

За даних обставин, самого лише посилання на гіпотетичну наявність певних ризиків реалізації спірних актів, недостатньо для висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Також, зважаючи на спосіб забезпечення позову та порядок здійснення спірних робіт, суд апеляційної інстанції вважає доречним посилання на частину шосту статті 151 КАС, позаяк вжиття відповідних заходів фактично призведе до зупинення робіт, які є наслідком публічних конкурсних процедур (тендеру).

Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваних актів, то вони повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень.

На переконання колегії суддів, заявником не наведено вагомих та достатніх аргументів, які б свідчили про очевидну протиправність спірних декларації та дозволу, їх явну невідповідність вимогам закону або прийняття поза межами компетенції відповідного органу.

Наведені у заяві обґрунтування фактично зводяться до незгоди із фактом здійснюваного будівництва як умови для реєстрації декларації та наслідку видачі дозволу.

У свою чергу, суд наголошує, що такі обставини підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини під час розгляду справи по суті. Проте, під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не може вирішуватися під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Мархалівка. Підтримка» залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку

Повний текст постанови складений 12.12.2025.