Справа № 580/11673/25
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року справа № 580/11673/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) з адміністративним позовом до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) в якій позивач просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 15557,93грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що службовим розслідуванням за фактом самовільного залишення розташування військової частини 22.09.2025 та відсутності на службі без поважних причин ОСОБА_1 встановлено, що відповідач залишив розташування військової частини. Відповідно до довідки від 26.09.2025 №1218 фінансово-економічного відділу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, за час відсутності на службі відповідачем без належної на те правової підстави, з 22.09.2025 по 30.09.2025 отримано 10556,15грн., тому позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у визначений судом строк відзив на позов не подав, тому суд на підставі ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновку вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 23.09.2025 №4921-АГ призначено службове розслідування відносно відповідача за фактом самовільного залишення тимчасового місця дислокації підрозділу.

Висновком службового розслідування від 04.10.2025 №02.5.2/1593/25-СР, встановлено, що солдат ОСОБА_1 22.09.2025 самовільно залишив тимчасове місце дислокації підрозділу і по теперішній час відсутній на військовій службі без поважних причин, разом з тим згідно довідки військової частини НОМЕР_3 переплата грошового забезпечення, яке отримане відповідачем без належної на те правової підстави, за час відсутності на військовій службі з 22.09.2025 по 30.09.2025 складає 10556,15грн.

Відповідно до довідки-розрахунку від 26.09.2025 №1218 фінансово-економічного відділу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону з 22.09.2025 по 30.09.2025 солдатом ОСОБА_1 завдано збитків державі в розмірі 10556,15грн., з яких: 7433,19грн. перераховане грошове забезпечення; 1358,35 грн. ПДФО; 113,20грн. військовий збір; 1651,41грн. сплачене ЄСВ.

Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не повернув позивачу переплату грошового забезпечення, позивач звернувся із позовом до суду на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 06.10.2025 №3326-ОД «Про результати службового розслідування».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ст. 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно із статтею 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі від 03.10.2019 №160-IX (далі Закон №160-IX).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до ст. 4 Закону №160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону №160-IX переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 1 частини 1 ст. 6 Закону №160-IX визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що висновком службового розслідування від 04.10.2025 №02.5.2/1593/25-СР, встановлено, що солдат ОСОБА_1 22.09.2025 самовільно залишив тимчасове місце дислокації підрозділу і по теперішній час відсутній на військовій службі без поважних причин, разом з тим згідно довідки військової частини НОМЕР_3 переплата грошового забезпечення, з урахуванням сплати податків і зборів, яке отримане відповідачем без належної на те правової підстави, за час відсутності на військовій службі з 22.09.2025 по 30.09.2025 складає 10556,15грн.

Отже, за вищезазначений проміжок часу відповідач не виконував обов`язків військової служби, тому суд дійшов висновку, що грошові кошти в розмірі 10556,15грн виплачені без достатньої правової підстави та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

При прийнятті рішення у цій справі суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій вказано, що спори щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень віднесено до розгляду в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення зі служби.

Враховуючи встановлені судом обставини та норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги військової частини є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення матеріальної шкоди, завдану державі шляхом переплати грошового забезпечення в розмірі 10556,15грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки позивач є суб`єктом владних повноважень судові витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) матеріальну шкоду, завдану державі шляхом переплати грошового забезпечення у сумі 10556,15 (десять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 15 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Петро ПАЛАМАР