Справа № 420/21271/25
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження, визначеного ч.5 ст.262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.06.2024 року №86;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 12.07.2024 року №86;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.09.2024 року №86;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.06.2025 року №86;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби під час мобілізації в особливий період в розрахунку один місяць служби за три, а саме: участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію російської федерації проти України в період з 21.04.2022-22.12.2022, 31.12.2022, 01.01.2023- 08.01.2023, 21.01.2023-23.01.2023, 07.08.2024, 09.08.2024, 12.08.2024, 16.08.2024- 17.08.2024, 22.08.2024, 25.08.2024, 27.08.2024-29.08.2024, 10.09.2024, 12.09.2024, 17.09.2024, 18.09.2024, 21.09.2024, 22.09.2024, 24.09.2024, 28.09.2024, 30.09.2024, 04.10.2024, 09.10.2024-10.10.2024, 14.10.2024-15.10.2024, 17.10.2024-18.10.2024, 20.10.2024, 22.10.2024-23.10.2024, 25.10.2024-26.10.2024, 29.10.2024-31.10.2024, 01.11.2024-03.11.2024, 05.11.2024, 07.11.2024, 12.11.2024-13.11.2024, 19.11.2024- 20.11.2024, 26.11.2024, 28.11.2024, 03.12.2024, 10.12.2024, 13.12.2024, 17.12.2024- 18.12.2024, 21.12.2024, 26.12.2024-27.12.2024, 31.12.2024-01.01.2025, 07.01.2025, 15.01.2025, 06.02.2025, 07.02.2025, 14.02.2025, 21.02.2025 згідно Довідки в/ч НОМЕР_1 від 05.05.2025 №1613;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності з 23.06.1991 по 02.02.1993, з 01.08.1993 по 01.09.1996, з 07.09.1996 по 31.08.1999, з 11.08.2003 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.07.2004;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з моменту настання права, тобто з 08.04.2024.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач звертався із заявами від 21.06.2024 року, від 04.07.2024 року, від 02.09.2024 року та від 26.05.2025 до територіальних органів Пенсійного фонду щодо призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Водночас, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.06.2024 року №86, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 12.07.2024 року №86, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.09.2024 року №86 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.06.2025 року №86 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії через недостатність страхового стажу.

Разом з тим, позивач не погоджується із зазначеними рішеннями відповідачів та вважає їх протиправними, з огляду на що він звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 22.07.2025 року по справі №420/21271/25 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст.262 КАС України. Відповідачам запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Ухвалою суду від 23.07.2025 року провадження у справі №420/21271/25 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та в подальшому поновлено ухвалою суду після виконання ГУ ПФУ в Одеській області доручення суду та надіслання до суду матеріалів пенсійної справи позивача.

04.08.2025 року до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов відзив (т. 1 а.с. 87-90), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що немає підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

05.08.2025 року до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив (т. 1 а.с. 111-113), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що Головне управління діяло в порядку передбаченому законодавством, обґрунтовано, а тому підстави для задоволення позовної вимоги позивача відсутні. Що стосується вимоги про зобов`язання Головного управління зарахувати стаж, призначити та виплачувати пенсію, то відповідно до ст. 58 Закону №1058 Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та здійснює її виплату. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсії. Оскільки повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції Пенсійного фонду, суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

08.08.2025 року до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив (т. 1 а.с. 187-197), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що в призначенні пенсії відмовлено за відсутності необхідного стажу, також не надана довідка про безпосередню участь в АТО/ООС, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій не відповідає Додатку 6 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2023 року №887. В свою чергу дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правомірними та вчиненими виключно в межах чинного законодавства.

08.08.2025 року до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив (т. 1 а.с. 225-233), з якого вбачається, що відповідач позов також не визнає та зазначає, що чинним законодавством не передбачено зарахування у трикратному розмірі періодів проходження військової служби, при призначенні пенсії відповідно до Закону №1058.

08.08.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзиви (т. 1 а.с. 208-218), в якій зазначено, що системний аналіз наведених норм права в їх взаємозв`язку із ст.57 Закону №1788-XII дає підстави для висновку, що час проходження військової служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, незалежно від того, який вид пенсії та за яким законом вона призначається. Отже вимога щодо зобов`язання органу Пенсійного фонду України зарахувати до загального страхового стажу позивача періоду проходження військової служби під час мобілізації в особливий період в розрахунку один місяць служби за три, а саме: участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України є правомірною.

Ухвалою суду від 03.10.2025 року адміністративну справу №420/21271/25 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження в порядку, із призначенням підготовчого судового засідання.

Підготовче судове засідання 05.11.2025 року було відкладено через неявку до суду сторін, 18.11.2025 року було проведено підготовче судове засідання по справі, в якому приймали участь представник позивача адвокат Коваль О.В. (т. 2 а.с. 93) та представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Басюк О.М., які надавали усні пояснення щодо предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та заперечень проти них, а також судом долучались додаткові матеріали по справі (т.1 а.с.81-90, 91-99).

Представники Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до підготовчих судових засідань не з`являлись, були повідомлені про дату та час проведення підготовчих судових засідань належним чином та своєчасно.

18.11.2025 року підготовче провадження у справі №420/21271/25 було закрито та призначено розгляд справи по суті.

10.12.2025 року до судового засідання учасники справи не з`явились, були повідомлені про дату та час проведення судового засідання належним чином та своєчасно. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, а також те, що сторонами в судових засіданнях була викладена власна правова позиція по суті заявлених позовних вимог та заперечень проти них, фактичних обставин справи, надані необхідні письмові докази; подальший розгляд справи не потребував необхідності заслуховування усних пояснень сторін по справі; відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 26.02.2022 року по теперішній час, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 12.05.2025 року №938 (т. 1 а.с. 25).

На підтвердження безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України позивачем надано довідку Військової частини НОМЕР_2 від 05.05.2025 року №1613 (т.1 зворотній бік а.с.26).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 від 22.04.2024 року №4067 (т.1 а.с.173-174) вбачається, що позивач також проходив військову службу:

з 23.06.1991 року по 10.08.1991 року у розпорядження командувача Західної групи військ (ЗГВ);

з 10.08.1991 року по 23.10.1991 року начальник радіостанції, НОМЕР_3 окремий гвардійський полк зв`язку в/ч пп НОМЕР_4 ;

з 23.10.1991 року по 04.08.1992 року заступник начальника радіоцентру, НОМЕР_3 окремий гвардійський полк зв`язку в/ч пп НОМЕР_4 ;

з 04.08.1992 року по 26.11.1992 року начальник станції супутникового зв`язку, НОМЕР_3 окремий гвардійський полк зв`язку в/ч пп НОМЕР_4 ;

з 26.11.1992 року по 02.02.1993 року у розпорядженні Міністерства оборони України.

Згідно трудової книжки від 01.08.1993 серії НОМЕР_5 (т.1 а.с.157-165) вбачається, що позивач, зокрема, але не виключно, працював у наступні періоди:

з 01.08.1993 року по 01.09.1996 року працівник служби безпеки г/к «Космос» (звільнений по ст.31 КЗоТ РФ) (записи №1-3);

з 07.09.1996 року по 31.08.1999 року провідний фахівець у КПФ «Содружество» (записи №4-5);

з 11.08.2003 року по 30.07.2004 року працівник по виконанню робіт по наданню юридичних послуг (записи №12-14).

Позивач, з метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, звертався із заявами від 21.06.2024 року №6252, від 04.07.2024 року №6646, від 02.09.2024 року №8985 та від 26.05.2025 №3127 до територіальних органів Пенсійного фонду щодо призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (т. 1 а.с. 98-99, 142-143, 151-152, 175-177).

За принципом екстериторіальності заяви позивача було розподілено на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області, Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області.

Внаслідок розгляду заяви від 21.06.2024 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №86 від 28.06.2024 року на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (т.1 а.с.145-146). Необхідний страховий стаж 25 років, страховий стаж позивача 21 років 11 місяців 17 днів.

Внаслідок розгляду заяви від 04.07.2024 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №86 від 12.07.2024 року на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (т.1 а.с.154-155). Необхідний страховий стаж 25 років, страховий стаж позивача 22 роки 1 місяць 29 днів.

Внаслідок розгляду заяви від 02.09.2024 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №86 від 09.09.2024 року на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (т.1 а.с.110). Необхідний страховий стаж 25 років, страховий стаж позивача 22 роки 3 місяці 14 днів.

Внаслідок розгляду заяви від 26.05.2025 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №86 від 02.06.2025 року на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (т.1 а.с.185). Необхідний страховий стаж 25 років, страховий стаж позивача 23 роки 1 місяць 14 днів.

Факт зарахування до страхового стажу лише 23 роки 1 місяць 14 днів підтверджується розрахунком стажу форми РС-право (т.1 а.с.184).

З метою детального аналізу пенсійного забезпечення позивача було направлено адвокатський запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, на який листом від 23.06.2025 року (т. 1 а.с. 37) було повідомлено, що підставами неврахування до страхового стажу конкретних періодів роботи є наступні підстави:

- період роботи з 23.06.1991 року по 02.02.1993 року згідно довідки від 22.04.2024 №4067, оскільки у довідці відсутні номери та дати наказів про прийняття/переведення/ звільнення, що є порушенням пункту 24 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637;

- період роботи з 01.08.1993 року по 01.09.1996 року згідно трудової книжки від 01.08.1993 серії НОМЕР_5 у зв`язку з припиненням дії Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року;

- період роботи з 07.09.1996 року по 31.08.1999 року згідно трудової книжки від 01.08.1993 серії НОМЕР_5 , оскільки назва підприємства на печатці, якою засвідчено запис про звільнення не відповідає назві підприємства, що вносило запис про прийняття на роботу, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58;

- період роботи з 11.08.2003 року по 31.12.2003 року у адвоката Драгомірової О.М. згідно трудової книжки від 01.08.1993 серії НОМЕР_5 , оскільки відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 (далі Реєстр) відсутня інформація щодо перебування заявника у трудових відносинах із адвокатом Драгоміровою О.М., а також відсутня інформація про нарахування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України;

- період роботи 01.01.2004 року по 30.07.2004 року у адвоката Драгомірової О.М. згідно трудової книжки від 01.08.1993 серії НОМЕР_5 , оскільки відповідно до Реєстру відсутня інформація про нарахування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

До страхового стажу в пільговому обчисленні (в розрахунку один місяць служби за три місяці) не враховано періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України згідно довідки від 05.05.2025 року №1613, оскільки це не передбачено частиною 4 статті 24 Закону.

Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями пенсійного органу, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви, відповідь на відзиви та інші письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача та ГУ ПФУ в Одеській області, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Згідно ч.1 статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1) (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач звертався із заявами від 21.06.2024 року, від 04.07.2024 року, від 02.09.2024 року та від 26.05.2025 до органів Пенсійного фонду щодо призначення пенсії відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV. За принципом екстериторіальності заяви позивача було розподілено на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області, Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії позивачу за наслідками розгляду вищевказаних заяв були прийняті за аналогічних підстав.

Так, за приписами пункту 2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам; документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок №637) за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Щодо незарахування позивачу періоду військової служби з 23.06.1991 року по 02.02.1993 року, оскільки у довідці від 22.04.2024 року №4067 відсутні номери та дати наказів про прийняття/переведення/звільнення, суд зазначає наступне.

За п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються, зокрема, але не виключно, довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС.

Тобто, враховуючи вищевказані приписи, військова служба зараховується до страхового стажу. Для підтвердження проходження військової служби, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, надається довідка військової частини про проходження особою військової служби.

Як було встановлено судом, позивачем разом із заявами про призначення дострокової пенсії надавалась довідка Військової частини НОМЕР_2 від 22.04.2024 року №4067, в якій зазначено, що позивач проходив військову службу з 23.06.1991 року по 02.02.1993 року.

При цьому, відомості, зазначені у довідці від 22.04.2024 року №4067 не були враховані територіальними управліннями пенсійного органу через те, що в ній відсутні номери та дати наказів про прийняття/переведення/звільнення позивача з військової служби.

Разом з тим суд зазначає, що п.6 Порядку №637 містить імперативний приписи щодо надання довідки військової частини про проходження позивачем служби. Разом з тим, пункт 6 Порядок №637 не закріплює конкретну форму вищевказаної довідки, а також не містить приписів щодо обов`язкового зазначення дат та номерів наказів про прийняття/переведення/звільнення позивача з військової служби у такій довідці.

Отже, на думку суду, вищевказана довідка Військової частини НОМЕР_2 від 22.04.2024 року №4067 є належним доказом, що підтверджує проходження позивачем військової служби з 23.06.1991 року по 26.11.1992 року, та, як наслідок, свідчить про протиправність незарахування відповідачами періоду проходження позивачем військової служби з 23.06.1991 року по 02.02.1993 року до його страхового стажу.

Щодо незарахування періоду роботи позивача з 01.08.1993 року по 01.09.1996 року у зв`язку з припиненням дії Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 статті 4 Закону №1058-IV закріплено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, питання врахування періодів роботи позивача в РФ до страхового стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та РФ.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та РФ (далі - Угода).

Згідно ст.1 Угоди закріплено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

За ст.6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 676/6166/16-а.

Також суд зазначає, що рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 № 01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Тобто, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачем повинен бути врахований трудовий стаж, набутий позивачем на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, в тому числі на території РФ.

Така правова позиція була висловлена П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 22.10.2024 року у справі №420/2863/24.

Разом з тим суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» України вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Вищевказана постанова КМУ №1328 від 29.11.2022 року набрала чинності 02.12.2022 року.

Разом з тим, згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Верховний Суд у постанові від 19.06.2018 року у справі №820/5348/17 зауважив, що розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Крім того, згідно пп. 2 п. 2.1 розділу 2 Порядку №22-1 закріплено, що особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01.01.2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Як вже було встановлено судом вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Судом з наявних записів у трудовій книжці серії НОМЕР_5 вбачається, що позивач з 01.08.1993 року по 01.09.1996 року працював на посаді працівника служби безпеки у г/к «Космос» (РФ).

Вищевказаний запис у трудовій книжці за оскаржуваний період роботи позивача виконаний чітко та акуратно, виправлень не містить.

Разом з тим, відповідачами за час розгляду справи не було надано до суду жодних доказів, які б спростовували факт того, що позивач у вищевказаний період працював на посаді працівника служби безпеки у г/к «Космос», або доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованого сумніву у тому, що у трудовій книжці НОМЕР_5 зазначені недостовірні відомості.

За таких умов, на думку суду, відповідачі діяли неправомірно при неврахуванні до страхового стажу позивача період його роботи на посаді працівника служби безпеки у г/к «Космос» з 01.08.1993 року по 01.09.1996 року, відомості щодо якого наявні у трудовій книжці серії НОМЕР_5 .

Щодо незарахування періоду роботи з 07.09.1996 року по 31.08.1999 року згідно трудової книжки НОМЕР_5 , оскільки назва підприємства на печатці, якою засвідчено запис про звільнення не відповідає назві підприємства, що вносило запис про прийняття на роботу, суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом, територіальні управління Пенсійного фонду України не зарахували до страхового стажу позивача період його роботи з 07.09.1996 року по 31.08.1999 року на посаді провідного фахівця у КПФ «Содружество», оскільки у трудовій книжці серії НОМЕР_5 назва підприємства на печатці, якою засвідчено запис про звільнення не відповідає назві підприємства, що вносило запис про прийняття на роботу.

Тобто, вказаний період не зарахований до страхового стажу позивача через невідповідність певних відомостей, зазначених роботодавцем у трудовій книжці позивача.

Суд зазначає, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

За п.1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.п.1.3, 1.4 Інструкції №58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції №58 встановлено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У п. 2.6 пункту 2 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не може відповідати за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а, від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Враховуючи вищевказане суд доходить висновку, що відповідачі діяли неправомірно при неврахуванні до страхового стажу позивача період роботи з 07.09.1996 року по 31.08.1999 року на посаді провідного фахівця у КПФ «Содружество» відповідно до відомостей, наявних у трудовій книжці серії НОМЕР_5 .

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 11.08.2003 року по 31.12.2003 року та з 01.01.2004 року по 30.07.2004 року, оскільки відсутня інформація про нарахування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно положень ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п.7 ч.16 ст.106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Таким чином, страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, а перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Крім того, за змістом вказаних норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника (роботодавця), тобто відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

До таких висновків прийшов Верховний Суд в своїй постанові від 17.07.2019 року у справі №144/669/17.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_5 позивач у періоди з 11.08.2003 року по 30.07.2004 року (записи №12-14) працював на посаді працівника по виконанню робіт по наданню юридичних послуг у адвоката Драгомірової О.М. При цьому судом встановлено, що зазначені записи виконані розбірливо, із зазначенням дат прийняття позивача на роботу та звільнення з неї, а також містять печатку адвоката Драгомірової О.М.

Враховуючи, що у даному випадку відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на адвоката Драгомірову О.М. як страхувальника, суд приходить до висновку, що відсутність у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 11.08.2003 року по 30.07.2004 року не є підставою для невключення вказаного періоду до страхового стажу позивача.

Отже суд доходить висновку, що відповідачами протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоду його роботи з 11.08.2003 року по 30.07.2004 року на посаді працівника по виконанню робіт по наданню юридичних послуг у адвоката Драгомірової О.М.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду проходження позивачем військової служби під час мобілізації в особливий період в розрахунку один місяць служби за три, а саме з 21.04.2022-22.12.2022, 31.12.2022, 01.01.2023- 08.01.2023, 21.01.2023-23.01.2023, 07.08.2024, 09.08.2024, 12.08.2024, 16.08.2024- 17.08.2024, 22.08.2024, 25.08.2024, 27.08.2024 29.08.2024, 10.09.2024, 12.09.2024, 17.09.2024, 18.09.2024, 21.09.2024, 22.09.2024, 24.09.2024, 28.09.2024, 30.09.2024, 04.10.2024, 09.10.2024-10.10.2024, 14.10.2024-15.10.2024, 17.10.2024-18.10.2024, 20.10.2024, 22.10.2024-23.10.2024, 25.10.2024-26.10.2024, 29.10.2024-31.10.2024, 01.11.2024-03.11.2024, 05.11.2024, 07.11.2024, 12.11.2024-13.11.2024, 19.11.2024- 20.11.2024, 26.11.2024, 28.11.2024, 03.12.2024, 10.12.2024, 13.12.2024, 17.12.2024- 18.12.2024, 21.12.2024, 26.12.2024-27.12.2024, 31.12.2024-01.01.2025, 07.01.2025, 15.01.2025, 06.02.2025, 07.02.2025, 14.02.2025, 21.02.2025, суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом під час розгляду справи, позивач на підтвердження безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України у період з 21.04.2022-22.12.2022, 31.12.2022, 01.01.2023- 08.01.2023, 21.01.2023-23.01.2023, 07.08.2024, 09.08.2024, 12.08.2024, 16.08.2024- 17.08.2024, 22.08.2024, 25.08.2024, 27.08.2024 29.08.2024, 10.09.2024, 12.09.2024, 17.09.2024, 18.09.2024, 21.09.2024, 22.09.2024, 24.09.2024, 28.09.2024, 30.09.2024, 04.10.2024, 09.10.2024-10.10.2024, 14.10.2024-15.10.2024, 17.10.2024-18.10.2024, 20.10.2024, 22.10.2024-23.10.2024, 25.10.2024-26.10.2024, 29.10.2024-31.10.2024, 01.11.2024-03.11.2024, 05.11.2024, 07.11.2024, 12.11.2024-13.11.2024, 19.11.2024- 20.11.2024, 26.11.2024, 28.11.2024, 03.12.2024, 10.12.2024, 13.12.2024, 17.12.2024- 18.12.2024, 21.12.2024, 26.12.2024-27.12.2024, 31.12.2024-01.01.2025, 07.01.2025, 15.01.2025, 06.02.2025, 07.02.2025, 14.02.2025, 21.02.2025 надав відповідачам та до суду довідку Військової частини НОМЕР_2 від 05.05.2025 року №1613.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Відповідно до п.11 ст.11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), поліцейські, особи рядового і начальницького складу, у тому числі ті, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу», особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій (абз.5 статті 1 Закону України від 21.10.1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Згідно ч.1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абз.2 пункту 1 статті 8 Закону №2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-XII передбачено, що порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України..

Кабінет Міністрів України 17.07.1992 року прийняв Постанову №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі - Порядок №393), пунктом 3 якого встановлено, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: а) один місяць служби за три місяці: участь у бойових діях у воєнний час.

Варто зауважити, що пункт 3 Порядку №393 до 19.02.2022 року був викладений у такій редакції: до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: а) один місяць служби за три місяці: участь у бойових діях у воєнний час.

Однак, Кабінет Міністрів України постановою від 16.02.2022 року №119 (набрала чинності 19.02.2022 року) вніс зміни до згаданого пункту, внаслідок чого пільгове обчислення календарної вислуги можливе тільки для визначення розміру пенсії, а не її призначення.

З урахуванням того, що на момент звернення позивача до відповідачів із заявами про призначення дострокової пенсії пункт 3 Порядку №393 діяв у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №119, тому суд доходить висновку, що періоди безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 21.04.2022-22.12.2022, 31.12.2022, 01.01.2023- 08.01.2023, 21.01.2023-23.01.2023, 07.08.2024, 09.08.2024, 12.08.2024, 16.08.2024- 17.08.2024, 22.08.2024, 25.08.2024, 27.08.2024 29.08.2024, 10.09.2024, 12.09.2024, 17.09.2024, 18.09.2024, 21.09.2024, 22.09.2024, 24.09.2024, 28.09.2024, 30.09.2024, 04.10.2024, 09.10.2024-10.10.2024, 14.10.2024-15.10.2024, 17.10.2024-18.10.2024, 20.10.2024, 22.10.2024-23.10.2024, 25.10.2024-26.10.2024, 29.10.2024-31.10.2024, 01.11.2024-03.11.2024, 05.11.2024, 07.11.2024, 12.11.2024-13.11.2024, 19.11.2024- 20.11.2024, 26.11.2024, 28.11.2024, 03.12.2024, 10.12.2024, 13.12.2024, 17.12.2024- 18.12.2024, 21.12.2024, 26.12.2024-27.12.2024, 31.12.2024-01.01.2025, 07.01.2025, 15.01.2025, 06.02.2025, 07.02.2025, 14.02.2025, 21.02.2025 підлягають зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення дострокової пенсії за віком, в календарному обчисленні, тобто повної кількості календарних днів.

Висновки суду у зазначеній частині позовних вимог узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 червня 2025 року по справі №360/665/24.

Таку ж позицію в аналогічних правовідносинах висловлено П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 18.11.2025 року по справі №420/2675/25.

Враховуючи вищевказане, суд не вбачає протиправності у діях відповідачів щодо незарахування до страхового стажу періодів безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в розрахунку один місяць служби за три.

Суд при вирішенні справи також виходить із того, що зазначені рішення пенсійних органів є актами індивідуальної дії.

На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Натомість, оскаржувані рішення контролюючого органу не відповідають критеріям повноти та зрозумілості актам індивідуальної дії, та породжують їх неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або обов`язків особи при виконанні юридичного волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 02.07.2019 у справі №140/2160/18.

Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Підсумовуючи вищезазначене, а також враховуючи той факт, що відповідачі прийняли оскаржувані рішення за аналогічних підстав, а також те, що відповідачами не доведено протягом часу розгляду справи обґрунтованості рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області №86 від 28.06.2024 року, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №86 від 12.07.2024 року, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №86 від 09.09.2024 року та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №86 від 02.06.2025 року про відмову у призначенні дострокової пенсії, суд доходить висновку про їх протиправність та визнання їх такими, що підлягають скасуванню.

Варто також зазначити, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/21271/25 суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (яке приймало останнє рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.05.2025 року про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, зарахувавши до його страхового стажу період роботи з 01.08.1993 року по 01.09.1996 року на посаді працівника служби безпеки у г/к «Космос», період роботи з 07.09.1996 року по 31.08.1999 року на посаді провідного фахівця у КПФ «Содружество», період роботи з 11.08.2003 року по 30.07.2004 року на посаді працівника по виконанню робіт по наданню юридичних послуг у адвоката Драгомірової О.М., період військової служби з 23.06.1991 року по 02.02.1993 року, період безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 21.04.2022-22.12.2022, 31.12.2022, 01.01.2023- 08.01.2023, 21.01.2023-23.01.2023, 07.08.2024, 09.08.2024, 12.08.2024, 16.08.2024- 17.08.2024, 22.08.2024, 25.08.2024, 27.08.2024 29.08.2024, 10.09.2024, 12.09.2024, 17.09.2024, 18.09.2024, 21.09.2024, 22.09.2024, 24.09.2024, 28.09.2024, 30.09.2024, 04.10.2024, 09.10.2024-10.10.2024, 14.10.2024-15.10.2024, 17.10.2024-18.10.2024, 20.10.2024, 22.10.2024-23.10.2024, 25.10.2024-26.10.2024, 29.10.2024-31.10.2024, 01.11.2024-03.11.2024, 05.11.2024, 07.11.2024, 12.11.2024-13.11.2024, 19.11.2024- 20.11.2024, 26.11.2024, 28.11.2024, 03.12.2024, 10.12.2024, 13.12.2024, 17.12.2024- 18.12.2024, 21.12.2024, 26.12.2024-27.12.2024, 31.12.2024-01.01.2025, 07.01.2025, 15.01.2025, 06.02.2025, 07.02.2025, 14.02.2025, 21.02.2025 в календарному обчисленні.

В іншій частині позовні вимоги зобов`язального характеру задоволенню не підлягають з вищенаведених мотивів та підстав.

Висновки про те, що дії зобов`язального характеру щодо розгляду питання про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії (в даному випадку останнє за черговістю прийняття рішення територіальне управління Пенсійного фонду України), узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують додаткового аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не змінюють.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області №86 від 28.06.2024 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №86 від 12.07.2024 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №86 від 09.09.2024 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №86 від 02.06.2025 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.05.2025 року про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи з 01.08.1993 року по 01.09.1996 року на посаді працівника служби безпеки у г/к «Космос», період роботи з 07.09.1996 року по 31.08.1999 року на посаді провідного фахівця у КПФ «Содружество», період роботи з 11.08.2003 року по 30.07.2004 року на посаді працівника по виконанню робіт по наданню юридичних послуг у адвоката Драгомірової О.М., період військової служби з 23.06.1991 року по 02.02.1993 року, період безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 21.04.2022-22.12.2022, 31.12.2022, 01.01.2023- 08.01.2023, 21.01.2023-23.01.2023, 07.08.2024, 09.08.2024, 12.08.2024, 16.08.2024- 17.08.2024, 22.08.2024, 25.08.2024, 27.08.2024 29.08.2024, 10.09.2024, 12.09.2024, 17.09.2024, 18.09.2024, 21.09.2024, 22.09.2024, 24.09.2024, 28.09.2024, 30.09.2024, 04.10.2024, 09.10.2024-10.10.2024, 14.10.2024-15.10.2024, 17.10.2024-18.10.2024, 20.10.2024, 22.10.2024-23.10.2024, 25.10.2024-26.10.2024, 29.10.2024-31.10.2024, 01.11.2024-03.11.2024, 05.11.2024, 07.11.2024, 12.11.2024-13.11.2024, 19.11.2024- 20.11.2024, 26.11.2024, 28.11.2024, 03.12.2024, 10.12.2024, 13.12.2024, 17.12.2024- 18.12.2024, 21.12.2024, 26.12.2024-27.12.2024, 31.12.2024-01.01.2025, 07.01.2025, 15.01.2025, 06.02.2025, 07.02.2025, 14.02.2025, 21.02.2025 в календарному обчисленні.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83а, ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61000, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрія, 10, ).

Суддя О.В. Білостоцький