Справа № 520/23987/25
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 р. № 520/23987/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Світлана Чудних, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним, скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.06.2025 року №77, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання згідно свідоцтва №326361 від 23.03.1983 з 21.09.1982 по 15.03.1983 та періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 20.05.1998 по 23.01.2004 року і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання згідно свідоцтва №326361 від 23.03.1983 з 21.09.1982 по 15.03.1983 та періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 20.05.1998 по 23.01.2004 року, заначене рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.06.2025 року №77 вважає протиправним, вказаним обумовлена потреба у судовому захисті.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін.

Відповідачі надали до суду відзиви на позовну заяву, згідно змісту яких вказали, що у спірних правовідносинах діяли в межах наданих повноважень.

Позивач надав відповідь на відзив, згідно змісту якої просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Справу розглянуто з урахуванням перебування судді у відпустці та на лікарняному.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Досягнувши пенсійного віку (60 років), позивач 11.06.2025 року звернувся до відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом встановлено, що станом на 11.06.2025 позивачу виповнилося 60 років 02 місяці, пенсійний вік відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 становить - 60 років. (Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону №1058 починаючи - з 1 січня 2025 року після досягнення віку 60 років становить - 32 роки).

Заяву позивача було перенаправлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було здійснено розгляд заяви позивача та прийняте рішення.

Звертаючись до Відповідача 2 позивач надав повний пакет документів, серед яких, зокрема, були наступні:

- свідоцтво №326361 від 23.03.1983 з 21.09.1982 по 15.03.1983;

- трудова книжка НОМЕР_1 від 26.08.1985 року.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 19.06.2025 року №77 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вказує Відповідач 1, до страхового стажу позивача не зараховано:

- період навчання згідно свідоцтва №326361 від 23.03.1983 з 21.09.1982 по 15.03.1983, оскільки у свідоцтві відсутні відомості про присвоєну кваліфікацію;

- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.08.1985 у зв`язку порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993: з 20.05.1998 по 23.01.2004, оскільки відсутня назва підприємства куди було прийнято на роботу позивача.

З 01.01.2002 страховий стаж зараховано згідно даних відомостей в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено, що спірними є 2 періоди: з 21.09.1982 по 15.03.1983 та з 20.05.1998 по 23.01.2004 роки.

Також відповідач 1 не зараховує до страхового стажу позивача період навчання згідно свідоцтва№326361 від 23.03.1983 з 21.09.1982 по 15.03.1983, оскільки у свідоцтві відсутні відомості про присвоєну кваліфікацію.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.п. 23, 24 Порядку №637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Так, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 статті20, частиною 16 статті 106 Закону №1058-IV.

Ст.1 Закону №1058-ІVпередбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Аналогічне визначення викладене в статті 24 Закону №1058-ІV.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами), до страхового стажу зараховуються всі періоди, коли особа підлягала обов`язковому пенсійному страхуванню, зокрема, і періоди навчання у навчальних закладах, підтверджені відповідними документами.

Відповідач 1 стверджує, що у наданому мною свідоцтві №326361 відсутні відомості про присвоєну кваліфікацію.

При цьому, судом встановлено, що у вказаному свідоцтві чітко зазначено (мовою оригіналу): „С 21.09.1982 г. по 15 марта 1983 г. ОСОБА_1 обучался по программе подготовки, переподготовки, повышения квалификации водителя транспортних средств категории В С.

Тобто, з викладеного чітко вбачається наявність у позивача кваліфікації водія транспортних засобів і навіть вказано категорію В, С.

Відповідач 1 не зараховує до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.08.1985 у зв`язку порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993: з 20.05.1998 по 23.01.2004, оскільки відсутня назва підприємства куди було прийнято на роботу.

Згідно з відомостями трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 26.08.1985:

- трудова книжка НОМЕР_1 видана 26.08.1985 року і не змінювалася;

- нумерація у трудовій книжці не порушена, всі сторінки наявні;

- на сторінці 4-5 під номером 6 наявній запис про звільнення позивача з АТ „Завод ЖБК і на наступній сторінці 6-7 під номером 7 наявний запис від 20.05.1998 року про прийняття на роботу на посаду інструктора по спорту І на тій же сторінці під номером 8 наявний запис про звільнення з печаткою по ст. 38 КЗпПз ТОВ „Лиман-Агро

Слід зауважити на той факт, що звільнити позивача могли лише з підприємства, де він був працевлаштований та саме цим підприємством - ТОВ „Лиман-Агро.

Слід вказати, що записи у трудовій книжці позивача йдуть послідовно: 7 та 8 і, у зв`язку з чим на переконання суду, позивача було прийнято на роботу саме в ТОВ „Лиман-Агро , оскільки до цього його звільнили з іншого підприємства АТ „Завод ЖБК (запис №6 трудової книжки позивача).

Водночас, суд зауважує, що позивач не може нести відповідальності за те, що посадові особи ТОВ „Лиман-Агро не поставили печатку у графі про прийняття його на роботу.

Таким чином, суд зауважує, що у трудовій книжці позивача наявні послідовні та чіткі записи про прийняття та звільнення його з роботи, звільнення відбулося після прийняття саме з ТОВ „Лиман-Агро і це у сукупності є достатнім для прийняття висновку про прийняття його на роботу саме у ТОВ „Лиман-Агро, оскільки з попереднього місця роботи його було звільнено 29.04.1998 року, а в ТОВ „Лиман-Агро прийнято 20.05.1998 року .

На даний час ТОВ „Лиман-Агро як юридична особа - припинена (витяг з відкритих джерел додається), в зв`язку з чим позивач не має змоги отримати від них будь-яких уточнюючих чи інших довідок, а тому єдиним виходом є моє звернення до суду.

Крім того, судом встановлено, що згідно архівної довідки №01 -29/43 9 „ особові справи працівників КСП "Лиман с.Лиман Зміївського району Харківської області та Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Лиман-Агро" с. Лиман Зміївського району Харківської області на державне зберігання до трудового архіву не надходили. В інших документах з особового складу (накази та відомості з нарахування заробітної плати) вище вказаних підприємств, які знаходяться в трудовому архіві на зберіганні, відомості про позивача відсутні

При цьому, слід зазначити, що положеннями ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наведена норма Закону України "Про пенсійне забезпечення" узгоджується із Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, п.1 якого визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як передбачено п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, в контексті викладеної норми Закону, суд зауважує, що саме відповідачем має бути доведено той факт, що позивача не було прийнято на роботу в ТОВ „Лиман-Агро.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності вчинених ним дій, у зв`язку з чим позовні вимоги позивач підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити призначення пенсії позивачу, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, основними завданнями управління Фонду є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону № 1058, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Ст. 58 Закону № 1058 передбачено, що Пенсійний фонд є органом який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів11.03.1980 на 316-й нараді вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні 6 ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами п.10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням наведеного, згідно із пенсійним законодавством України прийняття рішень про поновлення виплати пенсії, про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії та визначення її розміру відноситься виключно до компетенції Пенсійного фонду.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 № П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Дана правова позиція підтримана ухвалою ВАСУ від 23 листопада 2016 року у справі № К/800/25753/16.

З наведеними висновками погодився Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 року по справі №752/20012/16-а.

З огляду на те, що саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області розглядалися подані документи та приймалось оскаржуване рішення та ним не доведено правомірності вчинених ними дій, суд з метою ефективного захисту прав позивача приходить до висновку, що саме відповідач 1 повинен зарахувати вищевказаний стаж позивачу та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 11.06.2025 року з урахуванням висновків суду, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п.58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", заява №303-A, п. 29).

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним, скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.06.2025 року №77.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання згідно свідоцтва № НОМЕР_2 від 23.03.1983 з 21.09.1982 по 15.03.1983 та періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 20.05.1998 по 23.01.2004 року

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 11.06.2025 року з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605(одна тисяча двісті одинадцять) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Світлана ЧУДНИХ