Справа № 280/4267/25
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 280/4267/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року (суддя Сіпака Андрій Васильович) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.11.2024 № 53 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та зарахувати період педагогічної роботи з 11.10.2017 по 31.08.2023 у Комунальній установі «Вербівський ліцей» Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області () на посаді вчителя хімії та біології, а також заступника директора з навчально-виховної роботи (записи № 9-12, 15), та період навчання згідно з дипломом від 28.06.1991 НОМЕР_1 з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - з 22.11.2024.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року, з урахуванням ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.11.2024 № 53 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи з 11.10.2017 по 31.08.2023 на посаді заступника директора з виховної роботи, а також на посаді вчителя біології та хімії в Комунальній установі «Вербівський ліцей» Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області та період навчання в Мелітопольському державному педагогічному інституті відповідно до диплому від 28.06.1991 НОМЕР_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.11.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», прийнявши відповідне рішення. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення суду, яким позовні вимоги залишити без задоволення. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що спеціальний стаж ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 складає 26 років 01 місяць 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років. Також відповідач вказує, що до загального страхового стажу не враховано період навчання згідно з дипломом від 28.06.1991 НОМЕР_2 , оскільки зазначене прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає прізвищу в свідоцтві про шлюб « ОСОБА_3 ».

Водночас доводи апеляційної скарги не містять незгоди відповідача із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 11.10.2017 по 31.08.2023 на посаді заступника директора з виховної роботи, а також на посаді вчителя біології та хімії в Комунальній установі «Вербівський ліцей» Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 22.11.2024 звернулася із заявою про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу Пенсійного фонду України.

За результатами розгляду заяви за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення № 53 від 27.11.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що аналізом наданих позивачем документів встановлено, що спеціальний стаж роботи, який дає право на даний вид пенсії, станом на 11.10.2017 року складає 26 років 01 місяць 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років. Загальний страховий стаж роботи становить 32 роки 03 місяці 11 дні. До загального страхованого стажу не враховано період навчання згідно з дипломом від 28.06.1991 НОМЕР_1 , оскільки зазначене прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає прізвищу в свідоцтві про шлюб « ОСОБА_3 ».

При цьому з наявної в матеріалах справи довідки Форма РС-право вбачається, що пенсійним органом не було зараховано до спеціального стажу позивача період її роботи з 11.10.2017 по 31.08.2023.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

В подальшому Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ були внесені зміни, згідно з якими працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Разом з цим 04 червня 2019 року Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16), яким визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статтю 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

З огляду на наведене, Конституційний Суд України визнав оспорювані положення пункту «а» статті 54, статтю 55 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII, такими, що суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналогічна за змістом норма викладена у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Таким чином, починаючи з 04 червня 2019 року - з дня ухвалення Конституційним Судом рішення, положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII та № 911-VIII, є такими, що втратили чинність.

У свою чергу принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1, яким визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Також Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт має таку редакцію:

«До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».

Отже, на день звернення позивача до УПФУ (22.11.2024) з заявою про призначення пенсії за вислугу років була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку, та нормами Закону № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на стаж, здобутий до 11 жовтня 2017 року.

За позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:

«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 55 Закону № 1788-XII в редакції до внесених змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років відображена у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року прийнятої у справі № 240/24/21.

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач набула право на призначення пенсії за вислугу років за нормами пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII в редакції до внесених змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII, адже згідно з рішенням № 53 спеціальний стаж ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить 26 років 01 місяць 27 днів, як наслідок, рішення № 53 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо висновків суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 періоду її навчання в Мелітопольському державному педагогічному інституті відповідно до диплому від 28.06.1991 НОМЕР_1 , колегія суддів зазначає таке.

З оскаржуваного рішення відповідача вбачається, що період навчання не було зараховано до загального страхового стажу, оскільки зазначене у дипломі прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає прізвищу в свідоцтві про шлюб « ОСОБА_3 ».

З приводу виявлених пенсійним органом розбіжностей у написанні прізвища позивача, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи містять названі документи, в яких зазначено прізвище позивача, у тому числі російською мовою, і таке прізвище є однаковим як у дипломі, так і у свідоцтві про народження.

Враховуючи те, що диплом від 28.06.1991 НОМЕР_1 містить записи про прізвище позивача, у тому числі російською мовою, і таке прізвище ідентичне записам свідоцтва про народження позивача та записам титульної сторінки трудової книжки позивача, суд апеляційної інстанції доходить висновку про можливість ідентифікувати вищенаведені документи як такі, що належать позивачеві.

Разом з тим, щодо наявності підстав для зарахування періоду навчання позивача до спеціального стажу, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до записів диплому від 28.06.1991 НОМЕР_1 , позивач з 1986 по 1991 навчалась в Мелітопольському державному педагогічному інституті.

В свою чергу, ст. 28 Закону України «Про вищу освіту» інститут віднесено до закладів вищої освіти.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у закладах вищої освіти, мають право на зарахування до страхового стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періодів навчання на денній формі здобуття освіти у закладах вищої освіти, аспірантурі, інтернатурі, резидентурі, за умови сплати страхових внесків.

Тобто, закон прямо передбачає, що навчання у закладах вищої освіти зараховується до страхового стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування періоду навчання позивача до спеціального стажу не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його часткового скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року в адміністративній справі № 280/4267/25 скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років період навчання в Мелітопольському державному педагогічному інституті відповідно до диплому від 28.06.1991 НОМЕР_1 .

У задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 16 грудня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 16 грудня 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова