Справа № 380/15285/25
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/15285/25 пров. № А/857/43034/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Матковської З.М.,

за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року (судді Чаплик І.Д., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 13 год. 18 хв. в м. Львів повний текст рішення складено 06.10.2025) у справі №380/15285/25 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Дрогобицького відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Дрогобицького відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову просить визнати протиправними дії відповідача, що виразилися у пред`явленні до примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення №ЗХ ЛВ ПТ/ПС від 09 квітня 2025 року про накладення штрафу в розмірі 1360,00 гри. за порушення вимог ст.188-6 КУпАП, для примусового стягнення штрафу з ОСОБА_1 , щодо якої тривала процедура оскарження в судовому порядку; визнати неправомірними дії (бездіяльність) Дрогобицького відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відмові повернути ОСОБА_1 за її заявою від 15.07.2025 кошти, стягнуті у виконавчому провадженні №78564220; зобов`язати відповідачів повернути позивачу ОСОБА_1 безпідставно стягнуті у виконавчому провадженні №78564220 кошти.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо пред`явлення до примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення №ЗХЛВПТ/ПС від 09 квітня 2025 року про накладення штрафу в розмірі 1360,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці оскаржило його в апеляційному порядку та апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Сторони своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Посисень І.Р. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Мацепура В.С. проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 09 квітня 2025 року інспектором праці головним державним інспектором відділу з питань праці південного регіону Управління інспекційної діяльності у Львівській області Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Сироїжко Ольгою Євстахіївною винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №ЗХ/ЛВ/9948/023611/ПТ/ПС ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення статті 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у розмірі 1360,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою та вважаючи її протиправною, позивач звернулась до суду із позовом про її оскарження.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30.06.2025 у справі №461/3251/25, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025 позов ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання незаконною та скасування постанови задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного інспектора відділу з питань праці південного регіону Управління інспекційної діяльності у Львівській області Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Сироїжко О.Є. у справі про адміністративне правопорушення №ЗХ/ ЛВ/9948/023611/ПТ/ПС, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП, а провадження у справі закрито.

Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці направило до Дрогобицького відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції постанову про накладення адміністративного стягнення від 09.04.2025 №ЗХ/ЛВ/9948/023611/ПТ/ПС для примусового виконання.

Старшим державним виконавцем Дрогобицького відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ступницькою Соломією Степанівною винесено постанову від 09.07.2025 про відкриття виконавчого провадження №78564220 з виконання постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 09.04.2025 №ЗХ/ЛВ/9948/023611/ПТ/ПС про стягнення з ОСОБА_1 2720,00 грн на користь держави.

Також 09.07.2025 старшим державним виконавцем Дрогобицького відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ступницькою Соломією Степанівною винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Окрім цього, старшим державним виконавцем було винесено постанову від 09.07.2025 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 3494 грн.

Державною виконавчою службою було проведено примусове стягнення з позивача коштів в рахунок сплати штрафу в розмірі 2720,00 грн, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в розмірі 3494 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 09.07.2025 №18239, №18240, №18241.

Постановою старшого державного виконавця Дрогобицького відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ступницької Соломії Степанівни від 10.07.2025 знято арешт з усіх рахунків що належать боржнику ОСОБА_1 у зв`язку зі сплатою нею заборгованості, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а постановою від 11.07.2025 закінчено виконавче провадження №78564220 з виконання постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 09.04.2025 №ЗХ/ЛВ/9948/023611/ПТ/ПС про стягнення з ОСОБА_1 2720,00 грн на користь держави на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що не погоджуючись із рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30.06.2025 у справі №461/3251/25, Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці оскаржило його в апеляційному порядку. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2025 року у справі № 461/3251/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про визнання дії та бездіяльності протиправними.

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо направлення до примусового виконання постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 09.04.2025 №ЗХ/ЛВ/9948/023611/ПТ/ПС про стягнення з позивача штрафу та щодо стягнення виконавчою службою коштів з позивача в рахунок сплати цього штрафу та витрат виконавчого провадження, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (п.6 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Так, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до вказаного Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 4, 6 статті 48 Закону №1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках та електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до частини першої, абзаців першого та третього частини другої, частини третьої статті 56 Закону №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 47 Закону №1404-VIII, грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Грошові кошти, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

За змістом спірних правовідносин, протиправність, на думку позивача дій відповідачів полягає у зверненні до примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та щодо примусового стягнення вказаної суми штрафу разом з іншими витратами виконавчого провадження.

Відповідно до статті 298 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Відповідно до частин першої та другої статті 299 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 303 КУпАП, не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Відповідно до частини першої статті 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно з нормами статті 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення визначено главою 24 КУпАП.

Згідно зі статтею 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до частини першої статті 291 КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд враховує, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30.06.2025 у справі №461/3251/25, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025 позов ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання незаконною та скасування постанови задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного інспектора відділу з питань праці південного регіону Управління інспекційної діяльності у Львівській області Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Сироїжко О.Є. у справі про адміністративне правопорушення №ЗХ/ ЛВ/9948/023611/ПТ/ПС, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП, а провадження у справі закрито.

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведеного випливає, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за змістом спірних правовідносин підлягала виконанню протягом п`ятнадцяти днів з моменту її винесення, а з огляду на оскарження її позивачем в судовому порядку протягом п`ятнадцяти днів з моменту залишення скарги без задоволення. Проте, оскільки вказана постанова була предметом судового оскарження, така не набрала законної сили, а, відповідно, і не підлягала примусовому виконанню. Крім того, оскарження вказаної постанови, з огляду на норми статті 303 КУпАП, зупиняло строки давності для звернення її до виконання.

Колегія суддів аналізуючи наведені матеріали справи дійшла висновку, що дії відповідача Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо звернення до примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення від 09.04.2025 №ЗХ/ЛВ/9948/023611/ПТ/ПС, яка у зв`язку з її оскарженням не набрала законної сили, були протиправними, а тому позовні вимоги у вказаній частині є обґрунтованими, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року у справі №380/15285/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

З.М. Матковська

Повний текст постанови складено 16.12.2025