Справа № 369/2312/25
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/2312/25
Провадження № 2-а/369/143/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді: Пінкевич Н.С., при секретарі судового засідання Худинець Д.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Києві в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області справу № 369/2312/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування постанови № 2459 від 29 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення стосовно нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП у виді штрафу 25 500,00 гривень, та постанови № 2460 від 29 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення стосовно нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу 25 500,00 гривень. При цьому позивач посилається на те, що вказані постанови прийняті з порушенням норм чинного законодавства, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Тому, просив суд:

- визнати дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 щодо винесення постанови № 2459 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 29 січня 2025 року протиправними;

- постанову № 2459 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 29 січня 2025 року за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про накладення на громадянина Філь ОСОБА_3 штрафу у сумі 25 500 грн. 00 коп. (двадцять п?ять тисяч п?ятсот гривень нуль копійок) скасувати;

- визнати дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 щодо винесення постанови N? 2460 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 29 січня 2025 року протиправними.

- постанову № 2460 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 29 січня 2025 року за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про накладення на громадянина Філь ОСОБА_3 штрафу у сумі 25 500 грн. 00 коп. (двадцять п?ять тисяч п?ятсот гривень нуль копійок) скасувати;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

07 квітня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій заперечували щодо задоволення позову. Вказали, що ОСОБА_1 порушив строк оскарження про накладення на нього адміністративних стягнень. У позовній заяві громадянин Філь ОСОБА_3 посилається на картку № 2920 обстеження та медичного огляду від 10.10.2024р., однак, варто зауважити, що ця картка не містить інформації про перебування на військовому обліку. Медичне обстеження з 10.10.2024 року не пройдено, печатка ВЛК та підпис секретаря ВЛК відсутні. Також у нього немає висновку ВЛК про ступень придатності до військової служби. Зазначена картка не є військово-обліковими документами та не свідчать про перебування на військовому обліку, тому їх не можна розглядати як військово-облікові документи. Виходячи з наявної інформації, громадянин Філь ОСОБА_3 не стоїть на військовому обліку у жодному районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, що безумовно є порушенням Правил військового обліку. Як військово-обліковий документ для військовозобов`язаних може розглядатися військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, яке громадянин Філь ОСОБА_3 повинен отримати після уточнення своїх військово-облікових даних, чого він не зробив.

10.04.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, зазначили що, позов було подано в строк визначений КАС України, а твердження Відповідача про пропущення строку на оскарження постанов є безпідставними. Саме територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є суб`єктами, що відповідають за ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, наповнення зазначеного реєстру інформацією щодо військовозобов`язаних, також відповідальні за повноту та актуалізацію даних вказаного реєстру. Відповідно до довідки від 02.12.2008 № 1/008533, видана ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 та вказана довідка видана замість військового квитка. Згідно з постановою Кабінету Міністрів №559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа», документи старого зразка залишаються чинними до моменту їхньої заміни. Це означає, що якщо військовозобов`язаний має старий військовий квиток, але він у належному стані та містить актуальні дані, жодних санкцій чинним законодавством за відсутність військового документа нового зразка не передбачено. Крім того, відповідно до картки № 2920 обстеження та медичного огляду КНП «ЛІЛ Боярської міської ради» ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 . Враховуючи зазначене, вважають, що доводи Відповідача щодо вчинення Позивачем правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимим доказами по справі.

Згідно ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань про проведення судового засідання та наявність достатніх доказів для розгляду справи, суд убачає можливим розглянути справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 29 січня 2025 року постановою № 2459 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_4 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 25 500,00 гривень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП у зв`язку з тим, що позивач, згідно відомостей отриманих з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не перебуває на військовому обліку, чим порушив підпункт 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487 (з змінами і доповненнями).

Згідно оскаржуваної постанови, дане правопорушення зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення від 29 січня 2025 року №2459.

Також, 29 січня 2025 року постановою № 2460 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_4 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 25 500,00 гривень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у зв`язку з тим, що позивач не має при собі військово-обліковий документ військовозобов`язаного, та відповідно не може його пред`явити за вимогою уповноваженої особи, про що особисто повідомив у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , чим порушив вимогу передбачену частиною 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Також за даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку.

Так, частина 1 статті 210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Згідно ч. 2 ст. 210 КУпАП, повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною

першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а ч. 3 ст. 210 КУпАП за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3 ст.210-1).

Особливий період, у розумінні ст. 1 Закону України «Про оборону України», це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ст. 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Ст. 7 КУпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.235 КУпАП України територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно положень ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 268 КУпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до п.п. 1 п.1 Правил військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (у редакції на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 1) перебувати на військовому обліку: - за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; - за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що чинним законодавством передбачено три шляхи, якими громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку повинні були уточнити персональні дані з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно), а саме: через центр надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Отже позивач був зобов`язаний з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно) уточнити персональні дані.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до довідки від 02.12.2008 № 1/008533, видана ІНФОРМАЦІЯ_2 та вказана довідка видана замість військового квитка.

Наявна в матеріалах справи картка № 2920 обстеження та медичного огляду від 10.10.2024р. не містить інформації про перебування на військовому обліку. Медичне обстеження з 10.10.2024 року не пройдено, печатка ВЛК та підпис секретаря ВЛК відсутні. Також у нього немає висновку ВЛК про ступень придатності до військової служби. Зазначена картка не є військово-обліковими документами та не свідчать про перебування на військовому обліку.

В матеріалах справи наявна роздруківка щодо ОСОБА_1 , надана відповідачем, в якій вказано, що він не прив`язаний до військкомату.

Відповідно до п.п. 3.1 та 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 та зареєстрованого у Мін`юсті 17.11.2008 за № 1109/15800, медичний огляд військовозобов?язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров?я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП. Повторний медичний огляд військовозобов?язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП. Офіцери запасу підлягають повторному медичному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу - у разі зміни призначення.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 559 від 16 травня 2024 року, в Україні затверджено Порядок оформлення, створення та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Пункт 1 встановлює, що військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа.

Відповідно до п.2 Військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): - в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); - у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559. Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ.

У пункті 3 зазначено, що відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У разі коли відомості, зазначені у графах 1-5, 13 та 14 військово-облікового документа на бланку, не відповідають відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, він вважається недійсним (крім військово-облікових документів військовозобов`язаних та резервістів СБУ, розвідувальних органів). Відповідність відомостей, зазначених у військово-обліковому документі на бланку, відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, перевіряється через: - електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; - районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ (орган СБУ, розвідувальний орган).

У пункті 4 зазначено, що у разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін: - у паперовій формі - повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку; - в електронній формі - повинен скористатися засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста для звернення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку. Зміни вносяться протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації

Позивачем фактично проігнороване виконання обов`язку, покладеного на нього вищезазначеними правовими норми Закону, та фактично на момент оформлення протоколу (29.01.2025) не було уточнено даних щодо виконання військового обов`язку. Крім того позивач до моменту складання протоколу не звернувся до ТЦК та СП для взяття на військовий облік, як і не перебував на цей момент останній на військовому обліку або для уточнення даних щодо перебування останнього на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої: «постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень».

Тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом, рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за вказане адміністративне правопорушення. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 у справі № 263/15738/16-а.

Проаналізувавши в сукупності надані сторонами по справі докази, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята уповноваженим на те органом відповідно до вимог КУпАП, права ОСОБА_1 під час розгляду справи були дотримані, а вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 210 та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є доведеною та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено «поза розумним сумнівом», на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Відтак, постановляючи оскаржувану постанову, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтована, тобто прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Щодо пропуску позивачем строку на подачу позову суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно із ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Поряд з тим, позов було подано до суду 07.02.2025, що підтверджується матеріалами справи, а саме відповідною відміткою канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області про прийняття позовної заяви. Тому, враховуючи те, що спірні постанови були постановлені 29 січня 2025 року, строк позивачем не пропущений.

Згідно із приписами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Згідно з ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає серед іншого рішення про скасування постанови і закриття справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, залишивши оскаржувану постанову без змін.

Враховуючи те, що суд відмовляє в задоволенні позову, то судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.5,8,9,77,90,241-246,286,295 КАС України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 18 грудня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ