Справа № 620/7078/25
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року Чернігів Справа № 620/7078/25

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- визнати бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті заяви позивача від 15.05.2025, якою він просив роз`яснити підстави перебування його в розшуку та вжити заходів щодо припинення такого розшуку і зняття його даних про це з відповідних обліків, протиправною;

- зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 15.05.2025, з прийняттям обґрунтованого рішення по суті поданої заяви, з вирішенням питання про зняття з позивача статусу ''Порушення правил військового обліку'', який виник з 29.01.2025, та про зняття його з розшуку з видалення/скасуванням інформації про нього як такого, що перебуває у ''розшуку'' з усіх баз, якими користується відповідач, та/або з баз, які ведуться для забезпечення діяльності інших державних органів, зокрема, баз (інформаційних систем, тощо) Національної поліції України.

Позов мотивовано тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати пояснити підстави внесення відомостей про його перебування у розшуку та вжити заходів для вилучення даних про перебування його у розшуку. Втім, відповідач жодним чином на заяву не відреагував.

Суд ухвалою від 26.06.2025 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та встановив відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений судом строк подано відзив на позов, в якому він проти позову заперечує та просить у задоволенні вимог відмовити, оскільки відповідьна заяву позивача була надана листом від 26.05.2025 №5546. Щодо вилучення інформації про розшук зазначив, що інформація про порушення правил військового обліку до моменту притягнення особи до адміністративної відповідальності є службовими даними. Також зазначає, що позивачем не заперечується факт неявки за викликом.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій він з вказаними у відзиві доводами не погоджується, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, оскільки адреса, на яку направлялась відповідь не відповідає дійсній зареєстрованій адресі проживання, яку позивач вказував у заяві і яка внесена в реєстр «Оберіг».

Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначає, що попри наявну помилку у реєстрі відправлень, адреса на відповіді та листі вказана вірно, що підтверджується як копією відповідного конверта, так і інформацією з сайту поштового оператора АТ «Укрпошта».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 була направлена повістка №1888769 з вимогою з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 26.01.2025 о 14:00 год.

За вказаною повісткою позивач до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився та після оновлення даних у за стосунку «Резерв+» отримав повідомлення щодо наявності порушень правил військового обліку.

В подальшому, 04.02.2025 позивач, вважаючи що в за стосунку «Резерв+» помилково міститься інформації про порушення правил військового обліку звернувся до відповідача із відповідною заявою, в якій просив усунути вказану помилку.

У відповідь на заяву, відповідач листом №5/13/3 (а.с.15) повідомив позивача про направлення йому повістки №1888769. Зазначив, що позивач за вказаною повісткою не з`явився та неповідомлення причин неявки, чим, на думку відповідача, вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

В подальшому, 14.05.2025 позивач був направлений на ВЛК (а.с.16), яка була проведена 16.05.2025, про що міститься запис у електронному військово-обліковому документі.

При цьому, 15.05.2025 позивач звернувся із заявою, якою він просив роз`яснити підстави перебування його в розшуку та вжити заходів щодо припинення такого розшуку і зняття його даних про це з відповідних обліків.

Як вбачається з доданих до відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив доказів, 26.05.2025 на адресу позивача було направлено лист №5546, в якому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не володіє інформацією щодо перебування позивача в розшуку, адже ні чинним законодавством України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, ані Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено здійснення розшуку осіб, які вчинили правопорушення, передбачені ст..210, 210-1 та 211 КУпАП. У зв`язку з зазначеним у ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутні підстави для вчинення дій, вказаних у зверненні позивача.

Не погоджуючись з наведеним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі-Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Частиною п`ятою статті 33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону №2232-ХІІ).

На виконання частини п`ятої статті 33 Закону №2232-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1487, пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16.03.2017 №1951-VIII«Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»(далі - Закон №1951-VIII) єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).

За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

З урахуванням зазначеного відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних. До Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У свою чергу, пункт 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII передбачає що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).

Таким чином, до Реєстру вносяться дані саме про притягнення до відповідальності за порушення правил обліку.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем у заявах по суті спору, що позивач не притягнутий до адміністративної відповідальності.

В той же час, диспозиція статті 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність саме за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Стаття ж 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

А отже, оскільки факт притягнення до адміністративної відповідальності позивача відсутній, протокол по КУпАП відносно нього не складався, суд зазначає, що відомості до Реєстру про порушення позивачем правил військового обліку внесені безпідставно та протиправно, а отже мають бути вилучені.

Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано.

Суд зазначає, що звернення до суду у правовій державі є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб від можливих порушень з боку адміністративних органів. Конституція України у частині другій статті 55 гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

При цьому, згідно з принципом диспозитивності, закріпленим статтею 9 КАС України, позивач сам вирішує, чи звертатися йому до суду з позовом, самостійно визначає зміст і обсяг позовних вимог, і користується при цьому повною свободою у межах визначених процесуальним законом механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для реалізації його прав.

Також, в силу статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18).

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне позовні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти обгрунтоване рішення по суті поданої заяви з вирішенням питання про зняття з позивача статусу ''Порушення правил військового обліку'', який виник з 29.01.2025, та про зняття його з розшуку з видалення/скасуванням інформації про нього як такого, що перебуває у ''розшуку'' з усіх баз, якими користується відповідач, та/або з баз, які ведуться для забезпечення діяльності інших державних органів, зокрема, баз (інформаційних систем, тощо) Національної поліції України належить задовольнити шляхом: визнання протиправними дії, які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку позивачем та зобов`язання відповідача привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно позивача шляхом виключення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ним правил військового обліку, що на думку суду є еффективним способом захисту порушеного права.

Щодо вимог які стосуються визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті заяви позивача від 15.05.2025, останні задоволенню не підлягають, оскільки відповідь на заяву позивачу надана листом від 26.05.2025 №5546.

Посилання ж позивача на те, що адреса, на яку направлялась відповідь не відповідає дійсній зареєстрованій адресі проживання, яку позивач вказував у заяві і яка внесена в реєстр «Оберіг» суд до уваги не приймає, оскільки попри наявну помилку у реєстрі відправлень, адреса на відповіді та листі вказана вірно, що підтверджується як копією відповідного конверта, так і інформацією з сайту поштового оператора АТ «Укрпошта» та збігається із зазначеною ним в застосунку «Резерв+» (а.с.19).

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача розглянути заяву від 15.05.2025 з прийняттям обгрунтованого рішення по суті поданої заяви, суд вважає їх такими, що знаходять своє відображення у вимогах про вирішенням питання про зняття з позивача статусу ''Порушення правил військового обліку'', який виник з 29.01.2025, та про зняття його з розшуку з видалення/скасуванням інформації про нього як такого, що перебуває у ''розшуку'' з усіх баз, якими користується відповідач, та/або з баз, які ведуться для забезпечення діяльності інших державних органів, зокрема, баз (інформаційних систем, тощо) Національної поліції Україн, які задоволені судом шляхом зобов`язання відповідача привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно позивача шляхом виключення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ним правил військового обліку, та окремого окреслення рішенням суду не потребують.

Щодо решти посилань сторін, викладених у заявах по суті спору, суд зазначає, останні висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАС України).

Відповідно до п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно з п.29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на викладене, суд вважає, що існує достатньо підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 605,60 грн судового збору.

Керуючись статтями 139, 227, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 шляхом виключення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ним правил військового обліку.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складено 16.12.2025.

Суддя Л.О. Житняк