Справа № 160/28110/25
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/28110/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року (суддя Ремез К.І.) в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу, в якому просить суд стягнути податковий борг з платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 170 573,85 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року позовну заяву про стягнення податкового боргу, повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до першої інстанції для продовження розгляду.

Скаржник зазначає про те, що строк, після якого позивач набув право на звернення до суду, настав 17.07.2025. Позов подано 29.09.2025, тобто після спливу 30-денного строку, що підтверджує дотримання вимог п. 95.2 ПКУ та відсутність передчасності позову. Таким чином, висновок суду першої інстанції про передчасність позову є помилковим і суперечить як спеціальній нормі п. 95.2 ПКУ, так і загальному строку для суб`єктів владних повноважень, встановленому КАС України. Отже, контролюючий орган набув право для звернення до суду через 30 днів з дня надіслання (вручення) вимоги.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Позиція суду першої інстанції мотивована тим, що позивач, суб`єкт владних повноважень звернувся 29.09.2025 до суду з вимогою про стягнення грошових коштів, за податковими повідомленнями-рішеннями від 24.03.2025, шестимісячний строк на оскарження яких сплив 24.09.2025 та за податковою вимогою від 18.06.2025 № 0-0436, шестимісячний строк на оскарження якої має сплинути 18.12.2025, тобто до закінчення шестимісячного строку, наданого відповідачу для оскарження податкової вимоги, відповідно частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Враховуючи означені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України №2755-VI від 02 грудня 2010 року (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Абзацом першим пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно із пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до пунктів 95.1-95.3 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Підставою виникнення спірних правовідносин слугує несплата відповідачем суми грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями № від 24.03.2025, № від 24.03.2025, № від 24.03.2025, № від 24.03.2025, № 015302408 від 24.03.2025, № від 24.03.2025.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Отже, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

За приписами пункту 58.3 статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Таким чином, з положень наведених норм чинного законодавства вбачається, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків (за зареєстрованим місцем проживання) вважається врученим, у тому числі, і у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена в постанові від 16 листопада 2023 року у справі № 420/8162/23.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доказів оскарження податкових повідомлень-рішень № від 24.03.2025, № від 24.03.2025, № від 24.03.2025, № від 24.03.2025, № 015302408 від 24.03.2025, № від 24.03.2025 суду не надало. Дана обставина вказує, що сума грошового зобов`язання, визначена такими податковими повідомленнями-рішеннями, набула статусу узгодженої.

Згідно п.п. 59.1, 59.5 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

В позовній заяві позивачем зазначено, що відповідно до ст.59 ПКУ, у зв`язку із несплатою до бюджету сум податкового боргу по фізичній особі ОСОБА_1 в автоматичному режимі була сформована податкова вимога №0-0436 від 18.06.2025, яка була направлена на адресу платника податків засобами поштового зв`язку, а саме: АДРЕСА_1 , яка повернута з відміткою поштового відділення за закінченням терміну зберігання (05.07.2025).

Згідно п. 95.1 ст. 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Таким чином, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання протягом установленого строку.

При цьому, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 30 днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена в постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 440/8656/22.

Суд першої інстанції помилково прив`язується до строку, протягом якого платник податків має право оскаржити рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання. Спеціальними нормами, в даному випадку нормами Податкового кодексу України, встановлюються строки набуття узгодженості сум грошового зобов`язання, визначеного в податкових повідомленнях-рішеннях, та строки для звернення контролюючого органу до суду з позовом про стягнення таких узгоджених сум боргу. Всі ці обставини, зокрема і строки набуття узгодженості сум, визначених в податкових повідомленнях-рішеннях, підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи, а отже, висновки суду про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу в частині вимог про стягнення податкового боргу згідно податкових повідомлень-рішень, визначених судом в оскарженій ухвалі, є передчасними.

Враховуючи вищезазначене, посилання суду першої інстанції на пункт 8 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України є помилковим.

Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до п.4 ч.1 ст. 320 КАС України, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, оскаржену ухвалу - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 312, 315, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров