Справа № 260/2110/25
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2025 року м. Ужгород№ 260/2110/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.,

при секретарі судового засідання Пішта І.І.,

за участю сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача Іляшкович Н.В.,

представник відповідача Бредіхіна Н.О.,

представник відповідача Калин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Хустської міської ради Закарпатської області (вул. 900-річчя Хуста, буд. 27, м. Хуст, Закарпатська область, 90400, ) про визнання протиправним та скасування рішення, скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Хустської міської ради Закарпатської області, в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати Рішення X сесії Хустської міської ради VIII скликання №2395 від 21.02.2025р. «Про визнання роботи старости Данилівського старостинського округу Ороса Володимира Яношовича за результатами звіту за 2024 рік незадовільною»;

2) визнати протиправним та скасувати Рішення X сесії Хустської міської ради VIII скликання №2396 від 21.02.2025р. «Про дострокове припинення повноважень старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 ».

3) скасувати Розпорядження в.о. міського голови Губаля В. І. № 05-04/40 від 21.02.2025р.;

4) поновити ОСОБА_1 па посаді старости Данилівського старостинського округу з 21.02.2025р.;

5) стягнути з Хустської міської ради (, м. Хуст, вул.900-річчя Хуста, 27, Закарпатська область) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, з якого мають бути відраховані податки та обов`язкові платежі;

6) допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми заробітної плати за один місяць.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 лютого 2025 року рішенням X сесії Хустської міської ради VIII скликання №2396 достроково припинено повноваження старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 та звільнено його із займаної посади згідно із п. 3 ст. 40 КЗпП з 21.02.2025. На підставі даного рішення 21.02.2025 в. о. Хустського міського голови Василь Губаль видав розпорядження №05-04/40 про звільнення ОСОБА_1 , старосту Данилівського старостинського округу, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП. Позивач вважає, що його звільнено безпідставно, незаконно, з грубим порушенням встановленої законом та Регламентом Хустської міської ради процедури. Вказує, що на розгляд сесії були внесені два проєкти рішень, які не були включені до порядку денного та не пройшли попередню підготовку у відповідній комісії міської ради, як того вимагає Регламент Хустської міської ради 8-го скликання, затверджений рішенням І сесії Хустської міської ради VIII скликання №9 від 17.12.2020 року. При цьому звіт старости на обговорення сесії не виносився, причини визнання роботи старости незадовільною на засіданні сесії не були озвучені. Фактично, рішення про дострокове припинення повноважень старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 прийнято без жодної правової підстави та об`єктивного обґрунтування. Також зазначає, що до старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 жодного разу за увесь період його роботи на посаді не було застосовано дисциплінарного стягнення. Отже, правової підстави для його звільнення відповідно до п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у відповідача не було.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що питання звільнення позивача виникло безпосередньо під час проведення сесії ради, тому можливим є розгляд пропозиції депутата замість заслуховування звіту про діяльність виконавчих органів сільської ради без попереднього розгляду такого питання постійною комісією. Вказує, що всі депутати проголосували «за» (одноголосна більшість голосів депутатів), а постійні комісії міської ради є її органом і складаються з депутатів цієї ради, то відсутність попереднього погодження проекту рішення постійною комісією не може бути безумовною підставою для його скасування. Отже, при прийнятті оскаржуваних рішень не було допущено процедурних порушень, які б мали вирішальне значення та мають наслідком необхідність скасування прийнятих рішень.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому представник наголошує, що згідно регламенту роботи Хустської міської ради та ст. 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» саме до проекту рішення №3/27 могли бути внесені доповнення чи поправки. Але аж ніяк не могло бути прийнято кардинально іншого за змістом та значенням рішення, яке потягнуло за собою звільнення. До позивача жодного разу за увесь період його роботи на посаді старости не було застосовано дисциплінарного стягнення за неналежне виконання посадових обов`язків чи порушення трудової дисципліни. Жодних зауважень чи скарг з боку мешканців територіальної громади до Хустської міської ради не надходило. При цьому, на засіданні Х сесії Хустської міської ради VIII скликання жоден депутат не озвучив у чому саме робота старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 є незадовільною або чому її слід визнати такою. Крім того відповідач жодним чином не обґрунтував та не спростував доводи позивача, що спірні рішення прийняті відповідачем без включення їх до порядку денного, як того вимагає Регламент. В п. 2.4.6.-2.4.10 чітко врегульовано процедуру про включення або виключення питань до ще не затвердженого в цілому порядку денного сесії. Так само чітко визначено, що питання затвердженого порядку денного сесії міської ради можуть розглядатися в іншій послідовності, відкладатися, змінюватися чи виключатися з порядку денного за рішенням міської ради, прийнятим після обговорення. При цьому, жодним пунктом Регламенту чи іншою нормою закону не передбачено включення додаткових питань до вже сформованого порядку денного.

Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що звернення громадянки ОСОБА_2 є лише однією з підстав, яка могла братися до уваги. Вона, в якійсь мірі, свідчить про неналежне виконання своїх посадових обов`язків громадянином ОСОБА_1 , проте основною причиною звільнення слугувало визнання роботи старости Данилівського старостинського округу Ороса В.Я. за результатами звіту за 2024 рік незадовільною. При цьому депутати не коментують та не пояснюють мотивів стосовно прийнятих рішень при проведенні голосування. Таке рішення було ухвалено більшістю від загального складу.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, та просили суд відмовити у задоволенні позову.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до записів №1-3 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.01.2021 та розпорядження Хустського міського голови №05-04/12 від 05 січня 2021 року «Про призначення старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 », виданим відповідно до рішення І сесії Хустської міської ради VIII скликання №55 від 30.12.2020, ОСОБА_1 призначено на посаду старости Данилівського старостинського округу з 06.01.2021 та присвоєно 13 ранг 6 категорії посадової особи місцевого самоврядування.

Згідно рішення Х сесії VIII скликання Хустської міської ради №2395 від 21 лютого 2025 року «Про визнання роботи старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 за результатами звіту за 2024 рік незадовільною» відповідно до розпорядження в.о. міського голови №12/02-05 від 28.01.2025, керуючись статтями 26, 541 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням Хустської міської ради від 16.02.2022 року №855 «Про звітування старост старостинських округів Хустської міської ради про свою роботу, Регламентом Хустської міської ради, затвердженим рішенням І сесії VIII скликання Хустської міської ради №9 від 17.12.2020 року зі змінами, Положенням про старосту Хустської територіальної громади в новій редакції, затвердженого рішенням VII сесії VIII скликання Хустської міської ради №2140 від 31.10.2024 року, Хустською міською радою визнано роботу старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 за результатами звіту за 2024 рік незадовільною.

Рішенням Х сесії VIII скликання Хустської міської ради №2396 від 21 лютого 2025 року «Про дострокове припинення повноважень старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 » відповідно до ч.1 п.61 ст. 26, ст. 541 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у зв`язку з визнанням роботи старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 за 2024 рік незадовільною, беручи до уваги рішення сесії Хустської міської ради від 21.02.2025 №2395 «Про визнання роботи старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 за результатами звіту за 2024 рік незадовільною», враховуючи пропозицію Хустського міського голови ОСОБА_3 про дострокове припинення повноважень старости у зв`язку з систематичним невиконанням посадових обов`язків, керуючись п.3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, Регламентом Хустської міської ради, затвердженим рішенням І сесії VIII скликання Хустської міської ради №9 від 17.12.2020 року (зі змінами), Положенням про старосту Хустської територіальної громади в новій редакції, затвердженого рішенням VII сесії VIII скликання Хустської міської ради №2140 від 31.10.2024 року, Хустською міською радою достроково припинено повноваження старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 та звільнено його із займаної посади згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України 21.02.2025.

Згідно розпорядження Хустського міського голови №05-04/40 від 21.02.2025 ОСОБА_1 , старосту Данилівського старостинського округу, звільнено 21.02.2025 року відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Запис про звільнення відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України внесений до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 06.01.2021, запис №6.

Не погоджуючись із рішеннями відповідача №2395 та №2396 від 21.02.2025 та розпорядженням відповідача №05-04/40 від 21.02.2025, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керувався таким.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Спеціальним законом, який регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування є Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (далі - Закон № 2493-III в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно зі ст. 2 Закону №2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Частина 3 ст. 7 Закону №2493-III передбачає, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є, зокрема додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі; шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави (ст. 8 Закону № 2493-III).

У статті 20 Закону №2493-III наведені підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування.

Так, відповідно до частини 1 цієї статті крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі:

- порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону;

- порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону);

- виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону);

- досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 4 ст. 51 Закону № 280/97-ВР секретар сільської, селищної, міської ради входить до складу виконавчого комітету відповідної ради за посадою. Сільська, селищна, міська рада за пропозицією сільського, селищного, міського голови може прийняти рішення про входження старост до складу виконавчого комітету відповідної ради за посадою.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 54-1 Закону №280/97-ВР староста затверджується у відповідному старостинському окрузі сільською, селищною, міською радою на строк її повноважень за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови, що вноситься за результатами громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю), проведеного у межах відповідного старостинського округу.

За приписами ч. 2 ст. 54-1 Закону №280/97-ВР староста працює на постійній основі в апараті відповідної ради та її виконавчого комітету, а в разі обрання членом цього виконавчого комітету - у виконавчому комітеті ради. На старосту поширюються вимоги щодо обмеження сумісності його діяльності з іншою роботою (діяльністю), встановлені цим Законом для сільського, селищного, міського голови.

Відповідно до ч. 3 ст. 54-1 порядок організації роботи старости визначається цим Законом та іншими законами України, а також Положенням про старосту.

Згідно ч. 4 ст. 54-1 Закону №280/97-ВР старостинський округ утворюється відповідною сільською, селищною, міською радою у складі одного або декількох населених пунктів (крім адміністративного центру територіальної громади), на території якого (яких) проживає не менше 500 жителів.

Відповідно до ч. 6 ст. 54-1 Закону №280/97-ВР при здійсненні наданих повноважень староста є відповідальним і підзвітним сільській, селищній, міській раді та підконтрольним сільському, селищному, міському голові. Староста не рідше одного разу на рік, протягом першого кварталу року, наступного за звітним, а на вимогу не менш як третини депутатів - у визначений сільською, селищною, міською радою термін, звітує про свою роботу перед такою радою, жителями старостинського округу. Заслуховування звіту старости перед жителями старостинського округу відбувається на відкритій зустрічі, у спосіб, що дає можливість жителям старостинського округу поставити запитання, висловити зауваження та внести пропозиції. Інформація про відповідну зустріч, а також письмовий звіт старости оприлюднюються на офіційному веб-сайті сільської, селищної, міської ради та розміщуються у приміщенні ради не пізніше ніж за сім календарних днів до дня проведення відповідної зустрічі. Порядок звітування старости визначається Положенням про старосту.

Статтею 74 Закону №280/97-ВР передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із ст. 75 Закону №280/97-ВР органи та посадові особи місцевого самоврядування є підзвітними, підконтрольними і відповідальними перед територіальними громадами. Територіальна громада у будь-який час може достроково припинити повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування, якщо вони порушують Конституцію або закони України, обмежують права і свободи громадян, не забезпечують здійснення наданих їм законом повноважень. Порядок і випадки дострокового припинення повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування територіальними громадами визначаються цим та іншими законами.

Частиною 1 статті 76 №280/97-ВР визначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність у разі порушення ними Конституції або законів України.

За приписами пункту 6-1 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання утворення старостинських округів, затвердження Положення про старосту, затвердження на посаду та звільнення з посади старости відповідно до закону.

Відповідно до п.3.13 Положення про старосту Хустської територіальної громади, затвердженого рішенням VII сесії Хустської міської ради VIII скликання від 31.10.2024 року №2140 (далі Положення), повноваження старости припиняються одночасно з припиненням повноважень Хустської міської ради відповідного скликання, за виключенням випадків дострокового припинення повноважень старости.

Відповідно до п.3.14.11 Положення повноваження старости припиняються достроково, а відповідна особа звільняється з посади, зокрема, у випадку визнання радою роботи старости незадовільною за результатами звітування, відповідно до пункту 5.2.12 та пункту 7.2 цього Положення.

Згідно пунктів 7.1 та 7.2 Положення при здійсненні наданих повноважень староста є відповідальним і підзвітним сільській, селищній, міській раді та підконтрольним сільському, селищному, міському голові. Староста не рідше одного разу на рік, протягом першого кварталу року, наступного за звітним, а на вимогу не менш як третини депутатів - у визначений сільською, селищною, міською радою термін, звітує про свою роботу перед такою радою, жителями старостинського округу.

Згідно пункту 7.4 Положення у випадку звітування старости перед Хустською міською радою, звіт затверджується відповідним рішенням Хустської міської ради, проєкт якого готується у відповідності до Регламенту роботи Хустської міської ради. За результатами відповідного звіту старости, може бути ініційована оцінка виконання ним визначених цим Положенням або законодавством повноважень.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 5.2.12 розділу 5 Положення ОСОБА_1 подав до Хустської міської ради на затвердження Звіт старости Данилівського старостинського округу про роботу у 2024 році.

Відповідно до протоколу засідання постійної депутатської комісії із гуманітарних питань: освіти, науки, культури, молоді і спорту, охорони здоров`я, материнства, дитинства, сім`ї, соціального захисту населення, міжнаціональних, міжнародних, міжконфесійних відносин, законності, правопорядку, регламенту, депутатської стики та врегулювання конфлікту інтересів та начальника управління освіти, релігій та у справах національностей №29 від 10 лютого 2025 року даний звіт було рекомендовано внести на розгляд сесії Хустської міської ради.

Згідно протоколу засідання Х сесії VIII скликання Хустської міської ради №43 від 21.02.2025 проєкт рішення №3/27 про затвердження звіту старости Данилівського старостинського округу Ороса Володимира Яношонича включено до порядку денного роботи сесії (порядковий №85). На вказаному засіданні були присутні 32 депутати з обраних 37 депутатів.

Проєкт рішення №3/27 «Про затвердження звіту старости Данилівського старостинського округу Ороса Володимира Яношонича» було поставлено на голосування за основу та в цілому. За результатами голосування «За» - 5. «Проти» - 1. «Утримались» - 0. Не голосувало 26 депутатів із числа присутніх. Відтак, рішення не було прийнято.

Оскільки проєкт рішення «Про затвердження звіту старости Данилівського старостинського округу Ороса Володимира Яношонича» не прийнято, депутат міської ради вніс пропозицію поставити на голосування проєкт рішення «Про визнання роботи старости Данилівського старостинського округу Ороса Володимира Яношонича за результатами звіту за 2024 рік незадовільною». За результатами голосування «За» - 24. «Проти» - 5. «Утрималось» - 0. Не голосувало 3 депутати. Відтак, рішення прийнято.

За результатами голосування проєкту рішення «Про визнання роботи старости Данилівського старостинського округу Ороса Володимира Яношонича за результатами звіту за 2024 рік незадовільною» - «За» - 24. «Проти» - 5. «Утрималось» - 0. Не голосувало 3 депутати. Відтак, рішення прийнято.

Вказані обставини стали в подальшому підставою для винесення оскаржуваного рішення X сесії Хустської міської ради VIII скликання №2395 від 21.02.2025р. «Про визнання роботи старости Данилівського старостинського округу Ороса Володимира Яношовича за результатами звіту за 2024 рік незадовільною».

Надаючи оцінку вказаному, суд звертає увагу на положення частини 1, 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР, згідно яких рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. При цьому рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Тобто у випадку, якщо депутати на пленарному засіданні не голосували щодо порушеного питання, і в результаті таке не набрано більшості голосів від загального складу ради, рішення є неприйнятим, а отже, не створює жодних правових наслідків та не є рішенням у розумінні закону.

Як вбачається з поіменного голосування від 21.02.2025 щодо проєкту рішення № 3.27 «Про затвердження звіту старости Данилівського старостинського округу Ороса Володимира Яношонича» не голосувало більшість депутатів (26), тому рішення не прийняте.

Натомість судом встановлено, що відповідачем саме у зв`язку з неприйняттям рішення про затвердження звіту старости внесено пропозицію щодо проєкту рішення «Про визнання роботи старости Данилівського старостинського округу Ороса Володимира Яношонича за результатами звіту за 2024 рік незадовільною» та в подальшому прийняття такого рішення.

Тобто, підставою винесення рішення про визнання роботи позивача незадовільною став факт неприйняття рішення про затвердження звіту старости на пленарному засіданні ради, який не може породжувати будь-яких правових наслідків та відповідно не може слугувати підставою для прийняття рішення суб`єкта владних повноважень.

Більше того, в ході розгляду справи судом не встановлено, а відповідачем не доведено наявність будь-яких інших правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення №2395 від 21.02.2025 «Про визнання роботи старости Данилівського старостинського округу Ороса Володимира Яношовича за результатами звіту за 2024 рік незадовільною».

Суд вказує, що відповідач не скористався наданим йому правом за результатами відповідного звіту старости ініціювати оцінку виконання позивачем визначених Положенням або законодавством повноважень, що передбачено пунктом 7.4 Положення, для забезпечення об`єктивного та достатнього розгляду питання щодо визнання роботи позивача незадовільною.

У матеріалах справи також відсутні докази того, що відповідачем встановлено порушення позивачем Конституції або законів України, обмеження ним прав і свобод громадян чи невиконання наданих йому законом повноважень.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що однією з підстав для визнання роботи старости Данилівського старостинського округу Ороса Володимира Яношовича за результатами звіту за 2024 рік незадовільною слугувало також звернення внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 на обласну «гарячу лінію», яке надійшло 17.02.2025, однак суд вказує, що таке звернення, як підставу для визнання роботи позивача незадовільною, не було покладено ні в основу пропозиції проєкту рішення «Про визнання роботи старости Данилівського старостинського округу Ороса Володимира Яношонича за результатами звіту за 2024 рік незадовільною», ні в основу оскаржуваного рішення №2395 від 21.02.2025, та не може бути враховано судом.

Більше того в спірному рішенні №2395 від 21.02.2025 відповідачем не наведено жодної підстави для визнання роботи позивача незадовільною.

Суд враховує, що при визначенні підстав і критеріїв, як обрання старости на посаду, так і звільнення з неї (дострокового припинення повноважень) відповідач має певну дискрецію (розсуд) у вирішенні цих питань.

При цьому, здійснення таких дискреційних повноважень, як дострокове припинення повноважень старости старостинського округу, має відбуватися в рамках встановленої процедури дострокового припинення повноважень з дотриманням критеріїв правової (справедливої) процедури, як складової принципу верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України) і принципу законності (частина друга статті 19 Конституції України).

Правова (справедлива) процедура, яка спрямована на справедливе ставлення суб`єкта владних повноважень до особи, якраз передбачає вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. У разі відсутності таких вимог, які й власне виступають критеріями правомірності дій суб`єкта владних повноважень у спеціальних законах, такими критеріями якраз можуть виступати приписи частини другої статті 2 КАС України, які спрямовані на обмеження дискреції суб`єкта владних повноважень.

Вказані приписи передбачають, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись зазначеними критеріями, можна зробити висновок, що рішення відповідача №2395 від 21.02.2025 прийнято необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) суб`єкта владних повноважень, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд враховує положення частини 2 статті 75 Закону № 280/97-ВР, згідно якої територіальна громада у будь-який час може достроково припинити повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування, якщо вони порушують Конституцію або закони України, обмежують права і свободи громадян, не забезпечують здійснення наданих їм законом повноважень.

Суд також враховує положення статті 20 Закону № 2493-III, якою передбачені підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування, зокрема крім загальних підстав, порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону, порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Згідно з частиною 4 статті 20 Закону № 2493-ІІІ рішення про припинення служби в органах місцевого самоврядування може бути оскаржено посадовою особою місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом.

Суд зазначає, що з дня набрання чинності Законом №1638-IX від 14.07.2021, тобто з 01.08.2021, яким виключено статтю 79-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» («Дострокове припинення повноважень старости»), звільнення старости з посади відбувається на загальних підставах, передбачених Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), а також на особливих підставах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Прийняття рішення про звільнення старости відповідно до закону належить до виключних повноважень ради. Прийняття такого рішення є законодавчо передбаченим правом відповідної ради, реалізація якого має відбуватися у порядку та спосіб, визначені законом.

Отже, припинення трудових відносин з позивачем може бути з підстав, передбачених Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України), так і з підстав передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У статті 22 КЗпП України, якою передбачені гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, наголошено, що будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Підстави припинення трудового договору наведені у статті 36 КЗпП України, а підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця - у статтях 40, 41 КЗпП України.

Як вбачається з рішення X сесії Хустської міської ради VIII скликання №2396 від 21.02.2025 «Про дострокове припинення повноважень старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 » та розпорядження в.о. міського голови ОСОБА_3 № 05-04/40 від 21.02.2025 позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Особливості дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування забезпечуються у порядку, передбаченому КЗпП України.

За змістом ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений ст.149 КЗпП України.

За правилами вказаної статті до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За порушення трудової дисципліни, в тому числі за неналежне виконання посадових обов`язків, посадова особа органу місцевого самоврядування може бути притягнута до дисциплінарної відповідальності із застосуванням одного з видів стягнення. При цьому, факт протиправної винної дії або бездіяльності такої посадової особи, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених законодавством, повинен бути підтверджений достатніми матеріалами.

Згідно із пунктами 1, 5 статті 8 Закону №2493-ІІІ основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є: додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування та сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі.

З аналізу наведених норм суд наголошує, що при вирішенні спорів осіб, звільнених згідно із п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, необхідно враховувати, що роботодавець вправі розірвати трудовий договір з цієї підстави лише за умови, що до працівника раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків його не знято і не погашено.

Отже, при звільненні за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.

У своїх постановах Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудових функцій працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинне бути систематичним, тобто не першим, і якщо до працівника протягом року вже було застосовано дисциплінарне стягнення; з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця.

Тому для звільнення працівника за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення за вчинення таких дій раніше.

Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, якими він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.09.2020 року у справі № 9901/743/18.

В підтвердження систематичності невиконання посадових обов`язків відповідач за змістом наданих суду пояснень вказує на визнання роботи старости за результатами розгляду звіту за 2024 рік більшістю депутатів незадовільною, що на думку останнього є підставою для застосування п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

При цьому доказів в підтвердження наявності факту не першого, або повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення за вчинення таких дій раніше, відповідачем суду не подано, а судом не встановлено.

З дослідженої у судовому засіданні особової справи позивача вбачається, що до дисциплінарної відповідальності останній також не притягався за весь період перебування на посаді старости Данилівського старостинського округу.

Отже, оскільки у справі, яка розглядається, встановлено, що звільнення позивача відбулося з порушенням порядку, передбаченого трудовим законодавством (не вказано, у чому саме полягає систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором; не додержано умов для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України) прийняте рішення X сесії VIII скликання Хустської міської ради №2396 від 21.02.2025 «Про дострокове припинення повноважень старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 » та розпорядження в.о. міського голови ОСОБА_3 № 05-04/40 від 21.02.2025 про звільнення ОСОБА_1 з 21.02.2025 є протиправними, не ґрунтуються на вимогах законодавства, прийняті без урахування усіх обставин, що мали значення для їх прийняття, тому підлягають скасуванню.

Суд наголошує, що загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав (фактичних і юридичних) та переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Таким вимогам оскаржувані рішення відповідача не відповідають.

Відповідно до статті 6 частини 2 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд не надає оцінку іншим доводам сторін, адже наведені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для визнання рішень відповідача протиправними та їх скасування.

Відповідно до частини 6 статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено, та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У ході розгляду справи суд встановив, що відповідачем незаконно достроково припинено повноваження позивача, як старости Данилівського старостинського округу, та звільнено із займаної посади з 21.02.2025 року.

Відповідно до запису №6 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 06.01.2021 позивач звільнений із займаної посади відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України 21.02.2025 на підставі рішення №2396 від 21.02.2025 «Про дострокове припинення повноважень старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 » та розпорядження № 05-04/40 від 21.02.2025.

Отже, останнім днем роботи позивача є 21 лютого 2025 року, який припадає на п`ятницю.

Таким чином, позивача слід поновити на роботі та на посаді, з якої його незаконно звільнено, з 24 лютого 2025 року (перший робочий день після вихідних днів).

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується зокрема у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до пунктів 2, 5, 8 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вказано у пункті 8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством.

Відповідач надав до суду довідку про заробітну плату позивача за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням, відповідно до якої розмір заробітку позивача у грудні 2024 року склав 49188,67 грн, у січні 2025 року 25655,58 грн; всього 74844,25 грн.

Середньомісячна заробітна плата, розрахована із суми двох відпрацьованих місяців роботи перед звільненням та становить 37422,13 грн. (74844,25 грн. / 2).

Середньоденна заробітна плата, розрахована із кількості відпрацьованих робочих днів за ці два місяці (45 днів) та становить 1663,21 грн. (74844,25грн. / 45 днів).

Враховуючи, що позивача було звільнено з 21.02.2025 року і день звільнення є останнім робочим днем, то вимушений прогул ОСОБА_1 розпочався з 24 лютого 2025 року (перший робочий день після вихідних днів) та фактично триває до моменту вирішення справи, тобто до 09.12.2025 року (включно).

Тобто, позивачу підлягає виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2025 року по 09.12.2025 року (включно), що складає 207 робочих днів, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача становить 344284,47 грн. (1663,21 грн. х 207 днів). Вказана сума заробітку визначена без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а їх нарахування та утримання має бути здійснено роботодавцем як податковим агентом при виплаті цієї суми позивачці.

Кошти втраченого заробітку за час вимушеного прогулу позивача слід стягнути на його користь з Хустської міської ради.

Суд зазначає, що право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 37422,13 грн. (середньомісячне грошове забезпечення позивача) слід звернути до негайного виконання.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.139 КАС України судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову.

Керуючись статтями 242-246, 249, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Хустської міської ради Закарпатської області (вул. 900-річчя Хуста, буд. 27, м. Хуст, Закарпатська область, 90400, ) про визнання протиправним та скасування рішення, скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення X сесії VIII скликання Хустської міської ради №2395 від 21.02.2025 «Про визнання роботи старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 за результатами звіту за 2024 рік незадовільною».

Визнати протиправним та скасувати рішення X сесії VIII скликання Хустської міської ради №2396 від 21.02.2025 «Про дострокове припинення повноважень старости Данилівського старостинського округу ОСОБА_1 ».

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Хустської міської ради № 05-04/40 від 21.02.2025 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади старости Данилівського старостинського округу.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старости Данилівського старостинського округу з 24 лютого 2025 року.

Стягнути із Хустської міської ради Закарпатської області (вул. 900-річчя Хуста, буд. 27, м. Хуст, Закарпатська область, 90400, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2025 року по 09 грудня 2025 року (включно) у розмірі 344284,47 грн. (триста сорок чотири тисячі двісті вісімдесят чотири гривні сорок сім копійок), із відрахуванням із цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді старости Данилівського старостинського округу та стягнення із Хустської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 37422,13 грн (тридцять сім тисяч чотириста двадцять дві гривні тринадцять копійок) із відрахуванням із цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 17.12.2025 року.