Справа № 380/14226/25
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/14226/25 пров. № А/857/32595/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської Комісії Збройних Сил України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року про забезпечення позову (головуючий суддя Костецький Н.В., м. Львів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської Комісії Збройних Сил України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якій позивач просить суд визнати протиправним і скасувати постанову від 23 червня 2025 року ЦВЛК ЗСУ, оформлену протоколом від 23 червня 2025 року № 2025-0623-1240 засідання військово-лікарської комісії ЦВЛК ЗСУ, на підставі якого ІНФОРМАЦІЯ_1 внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відомості з якого у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відображаються у мобільному застосунку Резерв+, про перебування його на військовому обліку, виключеного з такого 18 липня 2022 року як непридатного до військової служби за станом здоров`я.

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії постанови від 23 червня 2025 року ЦВЛК ЗСУ, оформленої протоколом від 23 червня 2025 року № 2025-0623-1240 засідання військово-лікарської комісії ЦВЛК ЗСУ.

Заява мотивована тим, що при практичній реалізації Постанови ВЛК від 23.06.2025, існує вірогідність успішного проходження позивачем контрольного медичного огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 , мобілізації його на військову службу та направлення для її проходження у певну військову частину. Зауважує, що за висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 160/2592/23, процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулась, а визнання процедури протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Таким чином вважає, що оскільки процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулась, а визнання процедури протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу, то невжиття судом заходів забезпечення позову нівелює саме право позивача, позаяк при визнанні судом протиправною і скасуванні Постанови ВЛК від 23.06.2025, права і законні інтереси позивача при його мобілізації на військову службу не будуть захищені.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року задоволено заяву про забезпечення позову.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував тим, що при практичній реалізації оскаржуваної постанови ЦВЛК ЗСУ від 23.06.2025 існує вірогідність призову позивача на військову службу під час мобілізації до завершення розгляду судом даної справи по суті.

На переконання суду першої інстанції, невжиття заходів забезпечення позову у даному випадку може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача у разі задоволення пред`явленого ним позову, зумовить необхідність докладати значні зусилля для поновлення цих прав у спірних правовідносинах або навіть може призвести до незворотніх наслідків.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Центральна військово-лікарська Комісія Збройних Сил України подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що до заяви не надано жодних доказів, що по відношенню до позивача з боку ІНФОРМАЦІЯ_5 або інших осіб почали вчинятися дії, пов`язані з призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у т.ч. відправленням на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби, навчальних (тренувальних) центрів тощо. Зауважує, що якщо позивач вважає себе непридатним до військової служби, він має право, самостійно або під час проведення контрольного медичного огляду, особисто звернутися до ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 із пакетом документів, які б підтверджували його позицію. Вважає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, необхідні для правильного вирішення даного спору, та прийнято незаконне судове рішення, що ґрунтується не на належних і допустимих доказах, а на припущеннях.

Під час апеляційного розгляду представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про його дату, час та місце. Суд ухвалив провести апеляційний розгляд у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 4) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 ст.151 КАС України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Виходячи з аналізу наведених норм, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову; 2) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; 4) очевидність ознак порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, оспорюваним рішенням, дією або бездіяльністю.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

Колегія суддів звертає увагу, що питання застосування статей 150 - 154 КАС України було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом (зокрема, постанови від 09 квітня 2025 року у справі № 160/26885/24, від 02 квітня 2025 року у справі № 160/28383/24, від 20 березня 2025 року у справі № 460/179/24, від 21 травня 2025 року у справі № 160/12100/24).

Верховний Суд зазначав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Суд також повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, заявник просить зупинити дію постанови від 23 червня 2025 року ЦВЛК ЗСУ, оформлену протоколом від 23 червня 2025 року № 2025-0623-1240 засідання військово-лікарської комісії ЦВЛК ЗСУ до набрання законної сили рішенням суду.

Наведеною постановою скасовано постанову ВЛК, оформлену довідкою ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21.07.2022 №А/2926, згідно якої позивача визнано непридатним до військової служби зі зняттям та виключенням з військового обліку.

Колегія суддів зазначає і це визнається відповідачем, що внаслідок прийняття ЦВЛК ЗСУ оскаржуваної Постанови ВЛК від 23.06.2025 позивач набув статус «військовозобов`язаний», що свідчить про наявність підстав для початку процедури, пов`язаної з призовом заявника на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 зробив правовий висновок, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу, шляхом її звільнення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що при практичній реалізації оскаржуваної постанови ЦВЛК ЗСУ від 23.06.2025 існує вірогідність призову позивача на військову службу під час мобілізації до завершення розгляду судом даної справи по суті, що в свою чергу може мати незворотні наслідки для захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Колегія суддів вважає, що в ухвалі судом першої інстанції наведено мотиви, з яких він прийшов до висновку про існування обставин, що можуть істотно вплинути на можливість ефективного захисту прав та інтересів позивача, та правильно оцінено співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду і погоджується з судом першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити поновлення порушених прав позивача у разі вирішення спору на його користь.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 150, 151, 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської Комісії Збройних Сил України залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у справі № 380/14226/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
М.А. Пліш
Повне судове рішення складено 16 грудня 2025 року