Справа № 560/18908/25
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

16 грудня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.09.2025 року № 69. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 22.08.1988 по 01.02.1994, з 17.08.1994 по 17.06.2008 та з 01.09.2008 по 31.08.2023 роки, нарахувати та виплати грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсії станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню.

В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 2025 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). Вказує, що звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії та виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій за віком станом на день її призначення, однак отримала відмову, оскільки у неї відсутній необхідний трудовий стаж.

Ухвалою суд відкрив провадження у даній справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Вказує, що період роботи на посаді викладача в Хмельницькій мистецькій школі можливо зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років лише по 31.12.1991 року, оскільки починаючи з 01.01.1992 року музична школа не відноситься до загальноосвітніх навчальних закладів, а є позашкільним навчальним закладом, і, відповідно, посада викладача в зазначеній установі Переліком не передбачена. Робота позивача з 01.09.2005 по 30.06.2023 року викладачем відділу «Спів» за сумісництвом не являється такою, що зараховується в спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти, тобто період роботи за сумісництвом не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років. Це пов`язано з тим, що для такого виду пенсії необхідна зайнятість на посаді, що надає право на пенсію за вислугою років, як на основному місці роботи, а не за сумісництвом. Враховуючи вищезазначене, головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вважає, що прийняте рішення від 12.09.2025 №6 про відмову ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення є таким, що відповідає нормам чинного законодавства, а тому не підлягає скасуванню.

Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що позивач з 2025 року позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

04.09.2025 року позивачка подала до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області заяву, про призначення та виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій за віком станом на день її призначення, передбачену п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішенням від 12.09.2025 року № 69 відмовило позивачу у проведенні нарахування грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначивши, що спеціальний стаж, на посадах, що визначає право на виплату грошової допомоги становить 1 рік 10 місяців.

До спеціального стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги не зараховано наступні періоди: з 17.08.1994 по 17.06.2008 в Хмельницькій школі мистецтв; з 01.09.2008 по 31.08.2023 роки в Хмельницькому музичному коледжі ім. В.І. Заремби, оскільки робота була за сумісництвом. В рішенні про відмову, що оскаржується не зазначено, проте, відповідачем не враховано до спеціального стажу період роботи з 22.08.1988 по 01.12.1994 року на посаді музичного керівника.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV.

Відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджений Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати.

Положеннями пункту 2 Порядку №1191 визначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає права на пенсію за вислугу років, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909.

Згідно з пунктом 5 "Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати" грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу вищенаведених норм можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Порядком №1191 не передбачено виключення з періодів роботи періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати. Враховуючи те, що під час перебування у короткотермінових відпустках без збереження заробітної плати так чи інакше позивач продовжував перебувати у трудових відносинах із роботодавцем.

Щодо періоду роботи позивачки з 17.08.1994 по 17.06.2008 в Хмельницькій школі мистецтв, суд зазначає наступне.

У рішенні про відмову, що оскаржується відповідач зазначив, що Порядком № 909 посада викладача в позашкільних навчальних закладах не передбачена.

Як встановлено з матеріалів справи, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 23.07.1984 року та довідки № 01-16-193 від 01.09.2025 року в період з 17.08.1994 по 17.06.2008 роки позивач працювала на посаді викладача Хмельницької дитячої школи мистецтв.

Відповідно до п. "е" статті 55 даного Закону право на призначення пенсії за вислугою років мають працівники освіти, при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років (з поступовим підвищенням), за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України "Про освіту" та Законом України "Про позашкільну освіту" передбачено, що позашкільна освіта є структурною ланкою освіти та її підсистемою.

Згідно п. 1 статті 39 Закону України "Про освіту" наведено перелік позашкільних навчальних закладів в тому числі і музичні школи, які відносяться до шкіл мистецтв.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років. Перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, викладачі всіх спеціальностей є педагогічними працівниками.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Також дорученням Кабінету Міністрів України від 06 січня 1996 року № 397/21 за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України від 01 лютого 1995 року № 01-3/133-02-2 на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання поширено порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року, без внесення змін до неї.

Згідно абзацу 1 Переліку Постанови № 909 викладачі загальноосвітніх навчальних закладів, військових загальноосвітніх навчальних закладів, музичних і художніх шкіл мають право на пенсію за вислугу років.

В примітці 2 до Постанови № 909 вказано, що робота в установах і на посадах, передбачених переліком посад в даній постанові, дає право на пенсію за вислугою років незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Переліку посад педагогічних, науково-педагогічних працівників» № 963 від 14 червня 2000 року визначено, що викладачі всіх спеціальностей включені до переліку посад педагогічних працівників.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд дійшов висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.

Таким чином, викладач школи мистецтв є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909."

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 року у справі № 466/5637/17 та у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 462/5636/16-а.

Стосовно періоду з 22.08.1988 по 01.02.1994 року на посаді музичного керівника, суд зазначає наступне.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 23.07.1984 року та довідки №073/138 від 14.10.2025 року в період з 22.08.1988 по 01.02.1994 роки позивач працювала на посаді музичного керівника та вихователя дитячого дошкільного закладу Хмельницькому радіотехнічному заводі ім. 25 з`їзду КПРС.

Право на пенсію за вислугою років мають вихователі дошкільних навчальних закладів всіх типів (розділ 1 «Освіта» Переліку №909). Відповідно до статті 10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VІІІ в структуру освіти входить дошкільна освіта.

Згідно із статтею 5 Закону України «Про дошкільну освіту» від 11.07.2001 №2628-III систему дошкільної освіти становлять дошкільні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форми власності.

Відповідно до пункту 2 приміток до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно частини четвертої статті 2 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 №697-ХІІ (далі - Закон №697), що був чинний у спірний період роботи позивача на посаді вихователя та музичного керівника дитячого дошкільного закладу, власність в Україні: приватна, колективна, державна. Суб`єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об`єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об`єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами (ч.1 ст. 20 Закону №697).

Відповідно до статті 10 Конституції УРСР від 20.04.1978, що була чинною у спірний період трудової діяльності позивача з 22.08.1988 по 01.12.1994 роки (у період з 8 червня 1995 року до 28 червня 1996 року Конституція діяла в частині, що не суперечила Конституційному Договору між Верховною Радою та Президентом України) основу економічної системи Української РСР становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно кооперативної власності. Згідно із ст.11 державна власність - основна форма соціалістичної власності.

Відповідно до статті 12 власністю колгоспів та інших кооперативних організацій, їх об`єднань є засоби виробництва та інше майно, необхідне їм для здійснення статутних завдань. Відповідно до ст.4 Закону УРСР від 3 серпня 1990 року №142-XII «Про економічну самостійність Української РСР» (не застосовується на території України згідно із Законом України «Про дерадянізацію законодавства України» від 21.04.2022 №2215-IX) власність в Українській РСР виступає в таких формах: державна; колективна; індивідуальна (особиста і приватна трудова власність) та інші, передбачені Законом форми власності.

Відтак, позивач має право на зарахування зазначеного періоду роботи на посаді вихователя та музичного керівника до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Щодо періоду роботи за сумісництвом з 01.09.2008 по 31.08.2023 роки в Хмельницькому музичному коледжі ім. В.І. Заремби, суд враховує наступне.

Згідно до довідки № 172 від 08.07.2025 року, що видана Хмельницьким фаховим музичним коледжем ім. В.І.Заремби позивач у період з 01.09.2005 по 30.06.2023 року працювала викладачем відділу «Спів» за сумісництвом.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 23.07.1984 року з 18.06.2008 по 21.08.2023 року займала посаду (на дату звільнення) головного спеціаліста відділу з питань культури, мистецтва та охороною культурної спадщини Хмельницької обласної державної адміністрації, яка відноситься до посад державної служби.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Позивачка як державний службовець, мала право виконувати роботу на умовах сумісництва, а саме: займатись викладацькою діяльністю (стаття 16 Закону України "Про державну службу", стаття 5 Закону України "Про боротьбу з корупцією").

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №456/1310/17, в якій суд зазначив, що чинне законодавство не містять жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах освіти за сумісництвом.

Крім того, згідно довідки за формою ОК-5 від 04.09.2025 за звітний період 2000-2025 роки, в якій зазначені відомості по спеціальному стажу, зокрема, в період з січня 2000 року по серпень 2025 рік код підстави для обліку спецстажу - "ЗП3055Е1".

Згідно Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (пункт 1 розділу І) затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 № 435, а саме, довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства (додаток 3), до коду № ЗП3055Е1 відносяться працівники освіти за наявності спеціального стажу роботи за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

У постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 522/5056/16-а Верховний Суд також зазначив, що для отримання грошової допомоги, при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, мають бути дотримані такі вимоги: особа має досягнути пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема частиною 1 ст. 26 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років; на день досягнення пенсійного віку особа мала працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і мати страховий стаж, зокрема для чоловіків - 35 років, на таких посадах; особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.

Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 № 175/4084/16-а(2-а/175/86/16) зазначає, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

У постанові від 15.06.2022 по справі №200/854/19-а, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах. При цьому, зміст норми 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV дозволяє стверджувати, що у разі, якщо на день досягнення пенсійного віку особа не має відповідного спеціального стажу (для жінок 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин), то така особа може «відтермінувати» реалізацію свого права виходу на пенсію задля набуття спеціального стажу, необхідного для отримання грошової допомоги. Таке тлумачення зазначеної норми є цілком логічним. Особа продовжує працювати в установах державної або комунальної форми власності та погоджується отримувати пенсію з більш пізнього віку, а держава, в свою чергу, заохочує таких осіб додатковою соціальною гарантією.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Згідно частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4- рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

У пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy» № 36813/97).

Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини, з посиланням на закріплений в законодавстві України принцип in dubio pro tributario, зазначив, що органи державної влади віддали повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відповідачем було протиправно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.09.2025 року № 69, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Зважаючи на це, належним способом захисту прав є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 22.08.1988 по 01.02.1994, з 17.08.1994 по 17.06.2008 та з 01.09.2008 по 31.08.2023 роки, нарахувати та виплати грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд також звертає увагу позивачки, що оскільки остання перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, а тому саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області слід зобов`язувати вчиняти дії, щодо зарахування стажу та призначення вказаної допомоги.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Разом з тим, суд встановив, що при зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 968,96 грн., тому, враховуючи приписи статті 139 КАС України, витрати необхідно присудити на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.09.2025 року № 69.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 22.08.1988 по 01.02.1994, з 17.08.1994 по 17.06.2008 та з 01.09.2008 по 31.08.2023 роки, нарахувати та виплати грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром під. 3, пов.1, кв. 58,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61022 , код ЄДРПОУ - 14099344) Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя О.П. Шевчук