Справа № 500/6538/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/6538/24 пров. № А/857/8632/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Обрізка І.М.,

суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року, прийняте суддею Мартиць О.І. у місті Тернополі, у справі за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

встановив:

ГУ ДПС у Тернопільській області (надалі позивач) звернулося з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (надалі відповідач) про стягнення податкового боргу на загальну суму 223662,61 грн. Податковий борг складається із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 26,80 грн та по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 223635,81 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що передбачені чинним законодавством заходи не привели до погашення податкового боргу. Сума податкового боргу в добровільному порядку відповідачем не сплачена.

Тобто, оскільки встановлено порушення відповідачем норм Податкового кодексу України (ПКУ), суд визнав, що податковий борг виник саме внаслідок несплати відповідачем узгодженого податкового зобов`язання.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що податкова вимога №23798-23 ГУ ДПС у Тернопільській області Булику Р.М. не виставлялася та не надсилалася, а, отже, сума податкового боргу є неузгодженою.

Підкреслює, що 12.11.2015 не могло мати місце факту надіслання суб`єктом владних повноважень будь якої податкової вимоги, адже заборгованість нараховано ОСОБА_1 відповідно до податкових повідомлень рішень від 26.03.2024.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Також скаржником подано клопотання про зупинення провадження до набрання законної сили судовим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/1767/25, предметом розгляду якого є податкові повідомлення рішення від 26.03.2024 №0-1915-UA0042862 та від 26.03.2024 №0-1915-UA0042862, які покладені в основу боргу у даній справі.

ОСОБА_1 у додаткових поясненнях до апеляційної скарги зазначає, що ГУ ДПС у Тернопільській області, без наданих жодних належних та допустимих доказів (посилаючись на дані Державного реєстру фізичних осіб-платників податків місцем проживання), впевнено відстоює свою позицію про те, що ОСОБА_1 декілька разів змінював реєстрацію місця проживання і що поштова документація надсилалась такому за «відповідною» податковою адресою.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 не змінював місце проживання з 2008, а відповідно не міг одержувати будь-яку поштову документацію, в тому числі і податкові повідомлення- рішення, звертає увагу на наступне.

У відповідності до витягу з реєстру територіальної громади №2025/005547166, виданого Підгороднянською сільською радою, від 30.04.2025 (надалі - витяг; копія витягу додається):

- зареєстрованою адресою проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 ;

- дата реєстрації за вказаною адресою - 03.06.2008.

В тому числі, згідно такого витягу, є встановленим те, що ОСОБА_1 надалі зареєстрований за вказаною адресою (дата зняття (скасування) реєстрації відсутня.

Тобто, з наведеного є беззаперечний той факт, що адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 з 2008 є АДРЕСА_1 , а не АДРЕСА_1 ..

Просить суд врахувати надану інформацію.

ГУ ДПС у Тернопільській області у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях звертає увагу на те, що згідно даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків місцем проживання, а отже, і податковою адресою відповідача були:

- з 25.12.1997 було: АДРЕСА_2 ;

- з 25.09.2008: АДРЕСА_1 ;

- з 10.07.2017: АДРЕСА_1 ;

- з 02.02.2025 є: АДРЕСА_1 .

Згідно матеріалів справи податкова вимога від 12.11.2015 за №23798-23 надсилалась на адресу: АДРЕСА_1 та отримана відповідачем.

Податкові повідомлення - рішення: від 26.03.2024 №0-1915 UA066619; від 26.03.2024 №0-1915 UA0042862; від 26.03.2024 №0-1915 UA0042862 надіслані на адресу: АДРЕСА_1 та отримані апелянтом, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. А отже, грошові зобов`язання визначені ними є узгодженими.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Тернопільській області як платник податків.

Згідно довідки про наявність податкового боргу за відповідачем числиться заборгованість перед бюджетом та державними цільовими фондами в сумі 223662,61 грн по наступних платежах:

- по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 26,80 грн (основний платіж).

Заборгованість по платежу податок па нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості виникла у зв`язку з несплатою узгодженого податкового зобов`язання нарахованого відповідно до податкового повідомлення - рішення від 26.03.2024 за №0-1915- UA066619 на суму 26,80 грн;

- по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 223635,81 грн (основний платіж).

Заборгованість по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості виникла у зв`язку з несплатою узгодженого податкового зобов`язання нарахованого відповідно до податкових повідомлень-рішень:

- від 26.03.2024 №0-1915-UA0042862 на суму 156507,71 грн;

- від 26.03.2024 №0-1915-UA0042862 на суму 67128,10 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення, відповідачем не було оскаржено ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а тому грошові зобов`язання визначені в них вважаються узгодженими.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (надалі ПК України) податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків.

За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Пунктом 42.1, 42.2 статті 42 ПК України визначено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Колегією суддів встановлено, що податкові повідомлення рішення, на підставі яких виник податковий борг надсилалися на податкову адресу ОСОБА_1 та були вручені останньому 23.04.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.11 зворот).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПКУ, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. «а» пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, обчислена контролюючим органом сума податку з об`єкта/об`єктів житлової/нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, повинна бути сплачена останніми протягом 60 днів з дня вручення відповідного податкового повідомлення-рішення.

Положеннями пункту 59.1. статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, пункт 59.5 цієї статті передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Із матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом виставлена податкова вимога форми «Ф» за № 23798 від 12.11.2015, яка була вручена особисто ОСОБА_1 25.12.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.10). З часу виставлення такої вимоги, податковий борг не переривався. Відтак, податковий орган в силу вимог чинного законодавства не надсилав ще однієї, додаткової вимоги про сплату боргу за податковими повідомленнями рішеннями від 26.03.2024 №0-1915- UA066619 на суму 26,80 грн; від 26.03.2024 №0-1915-UA0042862 на суму 156507,71 грн. та від 26.03.2024 №0-1915-UA0042862 на суму 67128,10 грн.

Таким чином, покликання апелянта на те, що 12.11.2015 не могло мати місце факту надіслання суб`єктом владних повноважень будь якої податкової вимоги, адже заборгованість нараховано ОСОБА_1 відповідно до податкових повідомлень рішень від 26.03.2024 не заслуговує на увагу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при розгляді подібної справи №826/14361/16, Верховний Суд указав, що для встановлення факту направлення (вручення) фізичній особі податкового повідомлення-рішення поштою у встановленому законодавством порядку, дослідженню підлягають:

- відповідність адреси одержувача у поштовому відправленні місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи; повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено дату вручення або причини невручення; відповідність дати відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення даті, зазначеній у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення тощо.

Колегія суддів також враховує висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 у справі №140/30/20, відповідно до яких податкова вимога повинна бути надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. Додаткових вимог до надсилання податкової вимоги (зокрема, зазначення в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається) податкове законодавство не містить.

Згідно з пунктом 45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що факт отримання податкового повідомлення-рішення платником податків має важливе значення, оскільки з цим моментом законодавство пов`язує відлік певних строків. Вважається, що податкове повідомлення-рішення належним чином вручене, якщо вони надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Під адресою платника слід розуміти його місце проживання або податкову адресу.

Здійснюючи аналіз вказаних положень, Верховний Суд у постанові від 15.02.2023 у справі №420/2649/21 зробив висновок про те, що у відповідності до статті 45 ПК України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

При цьому визначення терміну «місце проживання» Податковий кодекс України не містить. Відповідно, з урахуванням положень пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України для визначення змісту такого терміну застосовується положення Цивільного кодексу України.

За змістом частин першої, другої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Фізична особа може мати кілька місць проживання (частина шоста статті 29 Цивільного кодексу України).

З урахуванням викладеного, під місцем проживання розуміється конкретний об`єкт житлової нерухомості, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Визначення податкової адреси фізичної особи, надане у пункті 45.1 статті 45 Податкового кодексу України передбачає, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

З урахуванням викладеного, місце проживання фізичної особи та податкова адреса платника податків не є тотожними термінами (поняттями). При цьому застосування законодавцем у підпункті 38.9. пункту 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України терміну «місце проживання» зумовлює з`ясування його змісту у розумінні положень статті 29 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №420/2121/22 та від 19.03.2024 у справі № 160/23621/21.

Жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка і т.д.) щодо вручення податкової вимоги.

При вирішенні спорів щодо стягнення боргу, зокрема якщо предметом спору є факт надсилання податкової вимоги, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що податковим органом надіслано податкову вимогу в порядку встановленому законом, платник податків має спростовувати ці доводи.

Окрім того колегія суддів звертає увагу на те, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Як установлено судом та підтверджено матеріалами справи, у розумінні статті 42, 58 ПК України, вимога та податкові повідомлення-рішення вважаються належним чином врученими позивачу, оскільки надіслані на адресу за місцем проживання (останнього відомого місцезнаходження фізичної особи) з повідомленням про вручення. Отже, вказані документи є належним доказами, які підтверджують наявність у позивача узгодженого податкового боргу.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 жовтня 2021 у справі № 360/4692/19.

З приводу поданого апелянтом клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/1767/25, колегія суддів зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2025 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Назарук Тетяни Володимирівни залишено без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену у справі №500/1767/25 - без змін.

Оскільки станом на час вирішення даної справи судове рішення у справі №500/1767/25 набрало законної соли, то підстав для задоволення клопотання немає.

У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду зазначено, що доказом отримання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на підставі яких сформовано податковий борг у цій справі, є підпис про одержання відправлення 23.04.2024 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Дане відправлення направлене на адресу позивача, а саме: АДРЕСА_3 .

Суд зазначив, що вказана адреса зареєстроване місце проживання громадянина ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) відповідно до даних Державного реєстру фізичних осіб у періоді з 10.07.2017 по 02.02.2025.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду 31 грудня 2024 року в справі №500/6538/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
М.А. Пліш