Справа № 560/10859/25
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/10859/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Печений Є.В.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

16 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача: Карєпова Г.А.,

представника відповідача: Ткачук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Хмельницького комунального підприємства «Спецкомунтранс» до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «П» № 4880/2201-0701 від 06.03.2025 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 4881/2201-0701 від 06.03.2025 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 4882/2201-0701 від 06.03.2025 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 4883/2201-0701 від 06.03.2025 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «ПН» № 4884/2201-0701 від 06.03.2025 року.

Стягнуто на користь Хмельницького комунального підприємства «Спецкомунтранс», понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 24 224 (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири) гривні 00 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що Головним управління ДПС у Хмельницькій області проведена документальна планова виїзна перевірка Хмельницького комунального підприємства "Спецкомунтранс", з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2021 по 30.09.2024, валютного законодавства за період з 01.04.2021 по 30.09.2024, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2017 по 31.03.2021, іншого законодавства за період з 01.04.2021 по 30.09.2024.

За результатами перевірки складений акт №1433/22-01-07-01/03356565 від 27.01.2025 року.

Перевіркою встановлено порушення ХКП «Спецкомунтранс»:

1. п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України; ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-Х1У; п.2.1, п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704; п.8 П(С)БО 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за №288/4509; п.5 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153; п.6 п.18, п.27, п. 29 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 п.6 П(С)БО 31 «Фінансові витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2006 №415, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.05.2006 за №610/12484, п. 13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів затверджені Наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561 в результаті чого:

- занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету всього 696 856 грн., в т.ч. за 2021 рік всього в сумі 687 013 грн., за 9 місяців 2024 року в сумі 9843 грн.,

- завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за три квартали 2024 року в сумі 864886 грн.

2. п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України; пункту 35 частини 1 статті 64 Бюджетного кодексу України, пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011р. № 138 (із змінами і доповненнями), ХКП «Спецкомунтранс» занижено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до місцевого бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями всього в сумі 381674 грн, в тому числі за: півріччя 2021 в сумі 116 662 грн., 9 місяців 2021 в сумі 122362 грн, 2021 рік в сумі 381 674 грн.

3. п.44.1 ст.44, п.192.1 ст. 192, п.198.3, абз. «б», «г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України Податкового кодексу України, в результаті чого:

- занижено податок на додану вартість що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1144027 грн., в тому числі за серпень 2021 року в сумі 673442 грн., листопад 2022 в сумі 470585 грн.

4. п.201.1 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу, п.н Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015, №1307 не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на дату виникнення податкових зобов`язань: від 30.11.2022 року на суму постачання без ПДВ 2352924,32 грн., ПДВ 470584,87 грн. та від 31.08.2021 року на суму постачання без ПДВ 3377097,34 грн., ПДВ 673441,55 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки, контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення: форми «П» №4880/2201-0701 від 06.03.2025 року, форми «Р» №4881/2201-0701 від 06.03.2025 року, форми «Р» №4882/2201-0701 від 06.03.2025 року, форми «Р» №4883/2201-0701 від 06.03.2025 року, форми «ПН» №4884/2201-0701 від 06.03.2025 року.

Уважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, комунальне підприємство звернулося до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вказує на таке.

Щодо податкового повідомлення-рішення від форми «Р» №4881/2201-0701 від 06.03.2025 року, то суд виходить із такого.

Вказаним податковим повідомленням-рішенням, зокрема, визначено податкове зобов`язання позивачу через заниження інших операційних доходів всього в сумі 663 961 грн, в результаті не віднесення до їх складу безоплатно отриманих активів щебеневої продукції, оскільки у постачальника ФОП ОСОБА_1 для здійснення постачання були відсутні самі активи, виробничі та трудові ресурси, за реквізитами даного суб`єкта господарювання оформлені лише первинні бухгалтерські документи (накладні) з метою формування витрат для ХКП «Спецкомунтранс» та, як наслідок, мінімізації сплати податку на прибуток до бюджету.

Так, пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі ПКУ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Відповідно до п.44.2 ст.44 ПКУ для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996 у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

У ст. 2 Закону № 996 визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством. Відповідно до вимог п.3.2 ст.3 цього Закону, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону №996 встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для формування показників бухгалтерського обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88 у редакції, чинній на момент виникнення спірних праовідносин), первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до п.2.2 Положення №88, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Пунктом 2.4. Положення №88 визначено обов`язкові реквізити первинних документів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, судом встановлено, що позивачем відображені в бухгалтерському та податковому обліках ХКП «Спецкомунтранс» операцій з придбання щебеневої продукції у ФОП ОСОБА_1 у період з 29.09.2021 по 31.12.2021 року, на загальну суму 663 961 грн (без ПДВ).

Із матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_1 (Постачальник) РНОКПП НОМЕР_1 , з одного боку, та ХКП «Спецкомунтранс» (Покупець) в особі директора ОСОБА_2 з іншого боку укладений Договір №29-09/21 від 29.09.2021 року.

За п. 1.1. вказаного вище договору, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця товар згідно рахунків або видаткових накладних, іменованих надалі Товар, а Покупець зобов`язується оплатити і прийняти Товар на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 1.2. вказаного вище договору, найменування, асортимент, ціна, кількість і вартість товару визначаються у податкових накладних або рахунках.

Накладні, що виписані (оформлені) за реквізитами ФОП ОСОБА_1 , датовані жовтнем та листопадом 2021 року.

При цьому, відповідач, серед іншого, посилається на те, що відсутність найманих працівників, основних засобів для зберігання, навантаження та перевезення ТМЦ, що, на думку податкового органу, об`єктивно свідчить про неможливість реального здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ХКП «Спецкомунтранс», як наслідок, укладений між ХКП «Спецкомунтранс» та ФОП ОСОБА_1 договір поставки від 29.09.2021 №29-09/21 не опосередковувався реальним виконанням операцій, які становлять його предмет.

Щодо доводів відповідача про відсутність у ФОП ОСОБА_1 найманих працівників, основних засобів для зберігання, навантаження та перевезення ТМЦ, то суд вважає їх безпідставними з таких міркувань.

Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від господарських та виробничих можливостей контрагента. Переконання контролюючого органу про те, що контрагенти постачальника позивача не мали достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів для здійснення господарських операцій, не можуть слугувати беззаперечними доводами щодо фактичного нездійснення господарських операцій, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення контрольних заходів та дослідження первинних документів.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 16.01.2018, 15.05.2018, 11.09.2018 у справах №№ 826/1398/14, 810/4391/16, 804/4787/16 відповідно.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 у справі № 826/2926/14 зауважив, що контролюючий орган на виконання вимог статті 71 КАС України повинен довести та надати належні докази, які б свідчили, що наявні у суб`єкта підприємницької діяльності трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для здійснення господарських операцій.

Суд зазначає, що чинним законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємницької діяльності стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявність тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів тощо для здійснення господарської операції. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальну можливість виконання правочину.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду висловлені у постанові від 07.12.2023 у справі № 380/6949/21.

Суд також врахував правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 12.02.2020 у справі № 440/3783/18, відповідно до якої, під час надання оцінки висновкам контролюючого органу про відсутність реального факту поставки за договором, недоліки або відсутність товарно-транспортних накладних не є достатньою підставою для висновку про безтоварний характер операцій з поставки продукції, оскільки мова йде про правильність формування податкового кредиту за взаємовідносинами купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей, а не за взаємовідносинами з перевезення. Паспорти та сертифікати якості також не є документами, що фіксують факти здійснення господарських операцій, тобто не є первинними документами, на підставі яких формуються показники податкової звітності, а відтак, їх відсутність не може однозначно свідчити про відсутність факту поставки товару.

Оцінюючі аргументи відповідача про те, що отримувачем у товарно-транспортних накладних зазначено Хмельницький Полігон ТПВ, а не позивача, то суд їх відхиляє з огляду на таке.

Судом встановлено, що Хмельницький Полігон ТПВ належить до комунальної власності Хмельницької міської територіальної громади і наказом міського відділу комунального господарства від 31.12.1987 № 59 переданий на баланс Хмельницького комунального підприємства «Спецкомунтранс», що надає послуги з поводження з побутовими відходами, що є послугами загального економічного інтересу.

Окрім того, вказані товарно-транспортні накладні містять підпис, позначку ініціалів та прізвища директора ХКП «Спецкомунтранс» та печать позивача.

Також суд вказує на те, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції в цілому.

Подібна правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 24.01.2019 у справі № 803/1712/13-а.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що окремі неточності в заповненні документів не можуть свідчити про відсутність господарських операцій між позивачем та його контрагентом і не позбавляють правового значення, виданих за цими операціями документів, оскільки дана обставина може свідчити лише про порушенням ведення бухгалтерського обліку та не може свідчити про недоведеність поставки товару у сукупності з іншими доказам.

З огляду на викладене вище, суд виходить з того, що податковим органом не доведено заниження позивачем інших операційних доходів всього в сумі 663 961 грн, в результаті не віднесення до їх складу безоплатно отриманих активів щебеневої продукції, оскільки у постачальника ФОП ОСОБА_1 для здійснення постачання були відсутні самі активи, виробничі та трудові ресурси, за реквізитами даного суб`єкта господарювання оформлені лише первинні бухгалтерські документи (накладні) з метою формування витрат для ХКП «Спецкомунтранс» та, як наслідок, мінімізації сплати податку на прибуток до бюджету.

Щодо встановленого відповідачем завищення позивачем фінансових витрат у сумі 2 379 448 грн, в результаті віднесення до їх складу комісій за кредитними коштами, що підлягають капіталізації, то суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ХКП «Спецкомунтранс» укладено з Європейським банком реконструкції та розвитку кредитний договір від 07.10.2020 року операційний номер 50729.

Так, статтею 3.01. кредитного договору передбачено:

(a) На умовах та з дотриманням умов цього Договору ЄБРР погоджується надати кредит Позичальнику у сумі не більше 28 500 000 Євро (двадцять вісім мільйонів п`ятсот тисяч Євро), що складається з:

- Траншу 1 на суму, що не перевищує 13 000 000 Євро (тринадцять мільйонів Євро);

- Траншу 2 на суму, що не перевищує 10 500 000 (десять мільйонів п`ятсот тисяч

Євро); та

- Траншу 3 на суму, що не перевищує 5 000 000 Євро (п`ять мільйонів Євро).

(b) Незважаючи на будь-що протилежне, що може бути прямо передбачене або матися на увазі за цим Договором (і якщо Позичальник та ЄБРР не погодяться письмово про інше) кожен з Траншу 2 та Траншу 3 є незарезервованим та буде зарезервованим лише після того, як ЄБРР повністю та виключно на свій розсуд визначить, що готовий зробити такий відповідний Транш доступним, та письмово повідомить Позичальника про зарезервування такого Траншу.

(c) Позичальник повинен використовувати усі суми, позичені ним за цим Договором

на фінансування Проекту

Проект означає інвестиційний проект «Модернізація інфраструктури твердих побутових відходів у м. Хмельницькому», що складається з (і) реконструкції сміттєвого полігону та будівництво двох нових санітарних секцій полігону; (іі) встановлення нової системи для очистки фільтрату; (іі) придбання нового обладнання для сміттєвого полігону; (iv) будівництва КПВ з відокремленою станцією компостування для органічних відходів, що більш детально описано в Інформаційному Листі.

Розрахункова кошторисна вартість Проекту. Станом на дату укладення цього Договору загальна розрахункова кошторисна вартість Проекту становить приблизно 38 500 000 Євро (тридцять вісім мільйонів п`ятсот тисяч Євро), включаючи ПДВ, як це детально описано в Інформаційному Листі.

Встановлено, що ХКП «Спецкомунтранс» за період з 01.04.2021 року по 31.12.2021 року включено до фінансових витрат нараховані та сплачені комісії за вищезазначеним кредитним договором в загальній сумі 2 379 448 грн (2-й картал-1166617 грн., 3-й квартал 1212831грн., разом 2379448 грн.), а саме комісія за зобов`язанням 0,6% річних на ту частину Траншу, яка час від часу залишається невиплаченою Позичальнику та не скасованою відповідно до умов цього Договору.

Так, за ст. 8 Договору між Урядом України та Європейським Банком Реконструкції та Розвитку про співробітництво та діяльність Постійного Представництва ЄБРР в Україні від 12.06.2007 року ратифікованого Законом України від 04.06.2008 року № 319-VI, усі імпортовані та вироблені в Україні обладнання, матеріали, роботи та послуги, включаючи консультаційні послуги, які використовуються для надання Технічної допомоги або для грантового співфінансування і фінансуються за рахунок Грантових коштів, звільняються від будь-яких податків і зборів або обов`язкових платежів, що стягуються Україною або на території України.

Судом встановлено, що комісія за зобов`язанням 0,6% (ст.3.04 (а) кредитного договору №50729 від 07.10.2020 року укладеного з Європейським банком реконструкції та розвитку за резервування 1 траншу в розмірі 2 389 448 грн. в 2021 році позивачем віднесено на фінансові витрати, у зв`язку з тим, що станом на 31.12.2021 року не виконано підготовчі технічні та адміністративні заходи щодо створення кваліфікаційного активу відповідно до пп. 10.3 п.10 ПСБО 31 «Фінансові витрати». Зокрема, ще не були отримані дозволи на створення кваліфікаційного активу, не отримано саме кредитне фінансування, не укладено договори на виконання робіт.

При цьому, відповідно до п.10 П(С)БО 31, капіталізація фінансових витрат починається лише за умови одночасної наявності трьох факторів: визнання витрат, пов`язаних зі створенням кваліфікаційного активу; визнання фінансових витрат, пов`язаних зі створенням кваліфікаційного активу; виконання робіт зі створення кваліфікаційного активу, уключаючи технічні та адміністративні заходи, що виконуються до початку створення такого активу.

Як убачається з матеріалів справи, станом на 31.12.2021 позивач не здійснював фактичних витрат на створення кваліфікаційного активу, не отримав відповідних дозволів і не розпочав будівельних робіт. Комісійні платежі, нараховані за кредитним договором у сумі 2 379 448 грн, мали характер плати за зобов`язання банку з резервування кредитних ресурсів та не могли бути безпосередньо віднесені на збільшення собівартості кваліфікаційного активу.

Отже, включення позивачем зазначених витрат до складу фінансових витрат у звітності за 2021 рік відповідає вимогам П(С)БО 16 «Витрати» та П(С)БО 31 «Фінансові витрати».

Суд також бере до уваги, що у 2022 році, після фактичного початку робіт з реалізації проєкту, комісії за кредитними коштами позивачем було віднесено на рахунок 15 «Капітальні інвестиції», що узгоджується з принципом нарахування та підтверджує правильність застосування ним положень бухгалтерського обліку.

Отже, висновки податкового органу про завищення позивачем фінансових витрат у сумі 2 379 448 грн, в результаті віднесення до їх складу комісій за кредитними коштами, що підлягають капіталізації, є необґрунтованими, а нараховані податкові зобов`язання протиправними.

Щодо встановленого відповідачем завищення позивачем інших витрат у сумі 773 329 грн, внаслідок віднесення до їх складу витрат не підтверджених первинними документами, складеними відповідно до вимог Закону № 996 та Положення № 88, що не дало змоги їх достовірно оцінити, то суд зазначає про таке.

Так, згідно із п. 8 Методичних рекомендацій про застосування регістрів бухгалтерського обліку № 356 від 29.12.2000 року, господарські операції відображаються в облікових регістрах під час надходження первинних документів або підсумками за місяць, в залежності від характеру і змісту операцій. Інформація до облікових регістрів переноситься після перевірки первинних документів за формою та змістом. Підсумкові записи в журналах звіряються з даними первинних документів, які були підставою для записів, та з відомостями. На документах, дані яких включені до облікових регістрів, зазначають номери відповідних облікових регістрів і порядкові номери записів в них (номер рядка). За документами, дані яких відображені в облікових регістрах загальним підсумком, номер регістру і номер запису вказують на окремому аркуші, який додається до зброшурованих документів. В облікових регістрах, показники яких переносять в Головну книгу або в інші облікові регістри, роблять відповідну позначку про це у відповідному рядку регістру.

Згідно із пп.134.1.1, п.134.1, ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Кодексу, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно із п. 1 ст. 9 Закону № 996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ст. 1 Закону № 996, первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 29 П(С)БО 16 «Витрати» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. N318 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 19 січня 2000 р. за N27/4248 (далі П(С)БО 16 «Витрати»), до складу інших витрат включаються витрати, які виникають під час діяльності (крім фінансових витрат), але не пов`язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг). До таких витрат належать:

собівартість реалізованих фінансових інвестицій (балансова вартість та витрати, пов`язані з реалізацією фінансових інвестицій);

втрати від зменшення корисності необоротних активів;

втрати від безоплатної передачі необоротних активів;

втрати від неопераційних курсових різниць;

сума уцінки необоротних активів і фінансових інвестицій;

витрати на ліквідацію необоротних активів (розбирання, демонтаж тощо);

залишкова вартість ліквідованих (списаних) необоротних активів;

інші витрати діяльності.

Пунктом 6 П(С)БО 16 «Витрати» визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Із матеріалів справи вбачається, що, відповідно наданих ХКП «Спецкомунтранс» первинних (накладні на списання, акти на списання), зведених бухгалтерських документів з рахунками бухгалтерського обліку 10 «Основні засоби», 13 «Знос основних засобів», 97 «Інші витрати», виходячи з кореспонденції рахунків (Дт791-Кт97), які наведено в додатку 6 до акта перевірки в бухгалтерському обліку перевіркою визначено, що інші витрати за період з 01.04.2021 по 31.12.2021 рік складають 372671 грн ХКП «Спецкомунтранс» задекларовано показники у рядку 2270 «Інші витрати» Звітів про фінансові результати (Звітів про сукупний дохід) (форма №2) в сумі 1146000 грн.

Отже проведеною перевіркою встановлено відхилення між показниками, визначеними перевіркою та показниками, задекларованими показниками у рядку 2270 «Інші витрати» Звітів про фінансові результати (Звітів про сукупний дохід) (форма №2) в загальній сумі 773329 грн, в тому числі 9 місяців 2021 в сумі 57000 грн, 2021 рік в сумі 773329 грн. (1146000- 372671).

Позивач посилається на те, що за 2021 рік до інших витрат помилково включено податок на прибуток нарахований на податкові різниці в сумі 773 329 грн.

Вказує, що помилки, виявлені в регістрах бухгалтерського обліку, якщо вони виявлені після закінчення звітного періоду, виправляються методом коригування сальдо на початок року, у випадку якщо виправлення не вплинули на фінансовий результат, у випадку якщо виправлення вплинуло на фінансовий результат коригується сальдо нерозподіленого прибутку (непокритого збитку) через 44 рахунок.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в цій частині, суд зазначає про таке.

Зі змісту Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вбачається, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці та опрацюванню відповідальними особами, після чого дані відображаються в регістрах бухгалтерського обліку.

Виправлення помилок у фінансовій звітності, виявлених після її подання, здійснюється у наступному звітному періоді відповідно до положень П(С)БО 6 «Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах».

Тобто, суд вказує на те, що відсутність виправлення у межах того самого звітного періоду не може сама по собі свідчити про завищення витрат. Суд виходить з того, що позивач не позбавлений можливості здійснити відповідні виправлення у наступному періоді шляхом коригування нерозподіленого прибутку, що відповідає П(С)БО.

Суд також виходить з того, що помилки у відображенні господарських операцій у фінансовій звітності самі по собі не свідчать про формування необґрунтованих витрат, якщо існують документи, що підтверджують реальність операцій.

Також суд звертає увагу на те, що саме податковий орган має довести відсутність первинних документів чи нереальність операції, а не лише констатувати розбіжності у бухгалтерських показниках.

Отже, суд доходить висновку, що контролюючим органом не доведено відсутності первинних документів, які підтверджують витрати позивача, а виявлене завищення показників у сумі 773 329 грн є наслідком помилки бухгалтерського обліку, яка підлягає виправленню у наступному періоді згідно з П(С)БО 6, але не є підставою для висновку про заниження об`єкта оподаткування.

Щодо встановленого відповідачем завищення позивачем адміністративних витрат у сумі 919571 грн, в результаті віднесення до їх складу послуг нерезидента, що підлягають включенню до первісної вартості активу за Дт рахунку 15 «Капітальні інвестиції», то суд вважає такі висновки податкового органу хибними з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що ХКП «Спецкомунтранс» укладено Контракт від 05 травня 2021 року № 50729/CS-1, назва Контракту: Підтримка в реалізації проєктів між ХКП «СПЕЦКОМУНТРАНС» та СП EGIS INTERNATIONAL та EGIS STRUCTURES & ENVIRONNEMENT.

Відповідно до вказаного контракту, Консультант повинен виконати наступні основні завдання, додаткові подробиці яких наводяться під кожним відповідним заголовком:

3.1 Розбудова спроможності Групи Реалізації Проєкту

3.2 Надання допомоги в закупівлях, торгах та виконанні контрактів

3.3 Допомога в дотриманні зобов`язань та звітування згідно з фінансовими

документами

3.4 Підтримка в здійсненні екологічної та соціальної складової

вартість контракту 500 тис. євро

«Консультаційні послуги» означає послуги, які будуть надаватися Консультантом в зв`язку із Проєктом, як описано далі в Описі Проєкту, викладеному в Доповненні. Проект означає інвестиційний проект «Модернізація інфраструктури твердих побутових відходів у м. Хмельницькому», що складається з (i) реконструкції сміттєвого полігону та будівництво двох нових санітарних секцій полігону; (ii) встановлення нової системи для очистки фільтрату; (iii) придбання нового обладнання для сміттєвого полігону; (iv) будівництва КПВ з відокремленою станцією компостування для органічних відходів, що більш детально описано в Інформаційному Листі.

У процесі проведення перевірки відповідачем встановлено, що ХКП «Спецкомунтранс» укладено з Європейським банком реконструкції та розвитку кредитний договір від 07.10.2020 року операційний номер 50729.

Відповідно до договору, Позичальник повинен використовувати усі суми, позичені ним за цим Договором на фінансування Проекту.

Відповідно витрати щодо послуг від Egis International ХКП «Спецкомунтранс» включено до адміністративних витрат нараховані та сплачені кредитні кошти за вищезазначеним контрактом в загальній 919571 грн., а саме консалтингові послуги.

Перевіркою також встановлено, що отримані послуги від Egis International, які використанні для реалізації інвестиційного проекту, включені платником до складу адміністративних витрат у періодах їх нарахування у 2024 році. У 2023 році послуги Egis International включено до собівартості кваліфікаційного активу за Дт рахунку 15 «Капітальні інвестиції».

Так, згідно з п. 44.1 ст. 44 ПКУ, для цілей оподаткування платники зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Відповідно до п. 134.1.1 ст. 134 ПКУ, об`єктом оподаткування є фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності згідно з національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Пунктом 8 П(С)БО 7 «Основні засоби» встановлено, що первісна вартість об`єкта основних засобів включає, зокрема, витрати, безпосередньо пов`язані з доведенням об`єкта до стану, у якому він придатний для використання за запланованою метою.

Згідно з п. 18 П(С)БО 16 «Витрати» до складу адміністративних витрат включаються загальногосподарські витрати на обслуговування та управління підприємством, у тому числі витрати на професійні послуги (юридичні, аудиторські тощо).

Судом встановлено, що ХКП «Спецкомунтранс» у 2021 році уклав контракт з Egis International щодо надання консультаційних послуг, спрямованих на реалізацію інвестиційного проекту «Модернізація інфраструктури твердих побутових відходів у м. Хмельницькому». Загальна вартість контракту становила 500 тис. євро, з яких 300 тис. євро грантові кошти, 200 тис. євро кредитні кошти ЄБРР.

Згідно з умовами контракту, Консультант здійснював завдання з розбудови спроможності групи реалізації проекту, надання допомоги у закупівлях та торгах, підготовки звітності відповідно до фінансових документів, а також підтримки у виконанні екологічної та соціальної складової.

Щодо аргументів відповідача про те, що витрати позивача на консультаційні послуги підлягають капіталізації до первісної вартості кваліфікаційного активу, оскільки проєкт має інвестиційний характер і потребує значного часу для створення, то суд вважає їх хибними з огляду на таке.

Суд вказує на те, що не всі витрати, пов`язані з реалізацією інвестиційного проекту, підлягають включенню до первісної вартості активу.

Так, виходячи із самого визначення адміністративних витрат, характеру послуг, то витрати на консультаційні та управлінські послуги, спрямовані на забезпечення організації процесу реалізації проєкту, відносяться саме до адміністративних витрат, а не до витрат на створення активу.

Із матеріалів справи убачається, що послуги Egis International не були безпосередньо пов`язані з будівництвом, монтажем чи введенням в експлуатацію конкретного об`єкта основних засобів, а полягали у забезпеченні організаційної, управлінської та консультаційної підтримки.

Відтак, зазначені послуги відповідають ознакам адміністративних витрат у розумінні п. 18 П(С)БО 16.

Посилання контролюючого органу на положення Методичних рекомендацій №561 не змінює цього висновку, оскільки вони застосовуються виключно до витрат, безпосередньо пов`язаних з доведенням об`єкта основних засобів до стану придатності.

Щодо податкового повідомлення-рішення від форми «П» № 4880/2201-0701 від 06.03.2025 року, то суд виходить із такого.

Перевіркою повноти визначення податку на прибуток відповідачем встановлено порушення: п. 44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України; пункту 35 частини 1 статті 64 Бюджетного кодексу України, пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011р. № 138 (із змінами і доповненнями), ХКП «Спецкомунтранс» занижено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до місцевого бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями всього в сумі 381674 грн, внаслідок заниження фінансового результату до оподаткування (прибутку) в результаті допущених порушень, відображених в п.3.1.1.1 розділу ІІІ акта перевірки, які впливають на визначення фінансового результату до оподаткування, чистого прибутку/збитку у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, а саме:

- заниження інших операційних доходів всього в сумі 663961 грн, в результаті не віднесення до їх складу безоплатно отриманих активів щебеневої продукції, оскільки у постачальника ФОП ОСОБА_1 для здійснення постачання були відсутні самі активи, виробничі та трудові ресурси, за реквізитами даного суб`єкта господарювання оформлені лише первинні бухгалтерські документи (накладні) з метою формування витрат для ХКП «Спецкомунтранс» та, як наслідок, мінімізації сплати податку на прибуток до бюджету;

- заниження інших операційних доходів в сумі 663961 грн. в результаті не віднесення до їх складу безоплатно отриманих активів щебеневої продукції,

- завищення фінансових витрат за 2021 рік в сумі 2379448 грн. в результаті віднесення до їх складу комісій за кредитними коштами, що підлягають капіталізації,

- завищення інших витрат за 2021 рік в сумі 773329 грн за рахунок віднесення до їх складу витрат не підтверджених первинними документами, складеними відповідно до вимог Закону №996 та Положення №88, що не дало змоги їх достовірно оцінити.

Оцінку вказаних висновків податкового органу судом надано вище.

Так, відповідач посилається на те, що за період з 01.04.2021 по 30.09.2024 ХКП «Спецкомунтранс» задекларовано частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до місцевого бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями у сумі 18933 гривень.

Стверджує, що перевіркою повноти визначення частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до місцевого бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за період з 01.04.2021 по 30.09.2024 встановлено її заниження всього в сумі 381674 грн, в тому числі за: за 2021 рік в сумі 381 674 грн.

Із цього приводу суд зазначає, що відповідно до абз. 1 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з абз. 1 п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Відповідно до п. 35 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України, до доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад належать частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до бюджету, в порядку, визначеному відповідними місцевими радами.

Абзацом 1 п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 № 138, встановлено, що частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (крім державних некомерційних підприємств, державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, державних комерційних підприємств та казенних підприємств, які відповідно до статті 1 Закону України Про наукову і науково-технічну діяльність належать до наукових установ, науково-технологічних комплексів, заснованих на державній власності, а також державних підприємств "Міжнародний державний центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, за результатами фінансово-господарської діяльності починаючи з 1 січня 2019 р. у розмірі 90 відсотків, з 1 січня 2020 р. - у розмірі 80 відсотків.

У той же час, судом встановлено, що рішенням Хмельницької міської ради від 11.12.2019 №13 встановлено норматив відрахування частини чистого прибутку для ХКП «Спецкомунтранс» у розмірі 10%, який застосовувався у 2021 році.

Лише з 17.06.2022 рішенням №3 норматив відрахування для цього підприємства змінено до 0%.

Отже, податковий орган обґрунтовано застосував для 2021 року норматив 10%, проте, при цьому, він був зобов`язаний довести правильність визначення бази для розрахунку частини чистого прибутку.

Як убачається з акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про заниження частини чистого прибутку у сумі 381 674 грн виходячи з висновків про: нереальність господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 та віднесення до доходів «безоплатно отриманих активів» на суму 663 961 грн; завищення фінансових витрат на суму 2 379 448 грн; завищення інших витрат на суму 773 329 грн.

Водночас, судом вище вже встановлено хибність зазначених висновків відповідача.

З огляду на викладене вище, підстави, на які послався податковий орган для донарахування позивачу частини чистого прибутку (доходу), є похідними від його ж помилкових висновків щодо: нереальності господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 та віднесення до доходів «безоплатно отриманих активів» на суму 663 961 грн; завищення фінансових витрат на суму 2 379 448 грн; завищення інших витрат на суму 773 329 грн., а отже, також є помилковими.

Крім того, суд враховує, що, виходячи з положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема, ст. 26 вказаного закону, саме рада як засновник визначає порядок і норматив відрахування частини чистого прибутку.

При цьому, податковий орган не дослідив питання наявності рішень уповноваженого органу управління підприємства щодо розподілу прибутку, у тому числі, виплати дивідендів, хоча такі рішення прямо впливають на порядок формування обов`язку підприємства зі сплати частини прибутку.

Суд ще раз підкреслює, що при донарахуванні зобов`язань податковий орган має довести саме наявність підстав для зміни фінансових результатів підприємства, а не лише формально констатувати порушення.

За таких обставин і правових підстав, суд доходить висновку, що висновки контролюючого органу про заниження позивачем частини чистого прибутку (доходу), яка підлягає сплаті до місцевого бюджету, на суму 381 674 грн., не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, а отже, є безпідставними.

Щодо завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 864 886 грн., то суд вказує на таке.

Так, відповідач посилається на те, що перевіркою встановлено порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України; п.8 П(С)БО 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, п.18 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за три квартали 2024 року в сумі 864 886 грн, за рахунок - завищення адміністративних витрат у сумі 919571 грн, в результаті віднесення до їх складу послуг нерезидента, що підлягають включенню до первісної вартості активу за Дт рахунку 15 «Капітальні інвестиції».

Щодо вказаного порушення суд надав свою оцінку вище.

Із приводу податкового повідомлення-рішення від форми «Р» № 4883/2201-0701 від 06.03.2025 року, то суд виходить із такого.

Так, перевіркою встановлено порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.192.1 ст. 192, п.198.3, абз. «б», «г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1144027 грн. за рахунок:

- заниження податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 673 442 грн., внаслідок їх ненарахування на вартість необоротних активів, під час реконструкції яких суми ПДВ були включені до податкового кредиту, та які використані в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до пп.197.1.16 п 197.1. ст. 197 Податкового кодексу України;

- заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 470 585 грн, в результаті ненарахування їх на обсяг коштів, перерахованих за товари, які не були поставлені, та відповідно не можуть бути використані у господарській діяльності платника.

Зокрема, із матеріалів справи вбачається, що ХКП «СПЕЦКОМУНТРАНС» укладено договори з ПП «МОНОЛІТ БУД»: від 23.09.2019 №23/09-19 про закупівлю робіт за бюджетні кошти, від 17.12.2020 №17-12/20 про закупівлю робіт. Предметом постачання є реконструкція туалету загального користування по вул. Проскурівська, 40Б в м. Хмельницькому.

Придбання будівельних робіт відображено у бухгалтерському обліку та сформовано податковий кредит.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 08.04.2021 № 340, визначено безкоштовно передати основний засіб з балансу ХКП «СПЕЦКОМУНТРАНС» на баланс КП « По зеленому будівництву і благоустрою міста» балансовою вартістю 3377 097,34 грн., сума зносу 9889,6 грн., залишковою вартістю 3367207,74 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в цій частині, суд вказує на таке.

Згідно із абз. 1-3 пп.14.1.191 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

З метою застосування терміна "постачання товарів" електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром.

Постачанням товарів також вважаються:

а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;

б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства;

в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);

г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;

д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника;

е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Водночас, законодавець передбачив окремі випадки, коли безоплатна передача не підлягає оподаткуванню податком на додану вартість.

Так, за пп.197.1.16 п.197.1 ст.197 ПКУ, звільняються від оподаткування операції з безоплатної передачі в державну власність чи комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність об`єктів усіх форм власності, які перебувають на балансі одного платника податку і передаються на баланс іншого платника податку, якщо такі операції проводяться за рішенням Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, прийнятим у межах їх повноважень.

Норми цього підпункту поширюються також на операції з безоплатної передачі об`єктів з балансу юридичної особи будь-якої форми власності на баланс іншої юридичної особи, яка перебуває в державній або комунальній власності, що проводяться за рішенням органу державної влади України або органу місцевого самоврядування, прийнятим у межах їх повноважень та за рішенням юридичних осіб, у разі передачі основних засобів інфраструктури залізничного транспорту, незалежно від того, чи є суб`єкти операції платниками податку.

У даному випадку, рішенням Хмельницької міської ради від 29.09.2021 №340 комунальне майно (громадський туалет по вул. Проскурівській, 40Б) передано з балансу ХКП «Спецкомунтранс» на баланс КП по будівництву, ремонту та експлуатації доріг.

Суд враховує, що таке рішення органу місцевого самоврядування є обов`язковим до виконання, не визнано протиправним і не скасоване у визначеному законом порядку.

Доводи податкового органу про необхідність нарахування податкових зобов`язань на підставі абз. «б» п.198.5 ст.198 ПКУ суд вважає помилковими, оскільки зазначена норма стосується випадків, коли товари/послуги починають використовуватися у неоподатковуваних операціях або не в господарській діяльності платника.

У ситуації, що розглядається, має місце спеціально передбачене законом звільнення від оподаткування, а не операція поза межами господарської діяльності.

Також суд виходить з того, що застосування звільнень, прямо передбачених ПКУ, виключає можливість донарахування податкових зобов`язань контролюючим органом.

Отже, висновок податкового органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 673 442 грн є безпідставним та такими, що суперечать чинному законодавству України.

Щодо заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 470 585 грн, в результаті ненарахування їх на обсяг коштів, перерахованих за товари, які не були поставлені, та відповідно не можуть бути використані у господарській діяльності платника, то суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що ХКП «Спецкомунтранс» як Замовник здійснило оголошення про проведення торгів UА-2020-02-11-001302-с відносно предмета закупівлі - бензин А-92 (лот № 1) та дизпалива (лот № 2).

Учасником торгів відповідно з відомостями про учасника стало ПП «ОККО Контракт», яке подало: гарантійний лист відносно дійсності своєї пропозиції; лист гарантію що ціна запропонована на торги є актуальною та відповідає реальним ринковим цінам на час подання цінової пропозиції; лист гарантію відносно погодження з порядком зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 % у разі коливання ціни товару на ринку, за умови, що така ціна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі; лист гарантію щодо наявності офіційного представництва на території Хмельницької області; лист погодження відносно гарантії, що підприємство зможе надати замовнику паливні картки/талони, на які можна отримати товар; довідку щодо представництва інтересів ПП «ОККО Контракт».

За результатами проведених замовником - ХКП «Спецкомунтранс» - торгів з придбання ПММ, переможцем стало ПП «ОККО Контракт», з яким укладено договори № 27ПК-12719/20 від 15.04.20 і № 27ПК-12723/20 від 15.04.2020 на закупівлю бензину та дизпалива на суми 919 800 грн. та 15 876 000 грн. з обсягами 42 000 літрів бензину та 735 000 літрів дизпалива. Згідно додатків № 1 до договору (Специфікацій) до даних договорів ціна одного літра бензину А-92 становила 21,90 грн./л, ціна одного літра дизпалива 21, 60 грн./л. Договори та специфікації підписані обома сторонами та скріплені їх печатками.

Упродовж січня-жовтня 2021 року між сторонами укладено додаткові угоди до вищевказаних договорів, в силу яких ціну одного літра бензину А-92 збільшено з 21, 90 грн./л до 29, 89 грн./л., а обсяг постачання товару зменшено на 9 895, 01 л. (за договором № 27ПК-12719/20) та ціну одного літра дизпалива збільшено з 21, 60 грн./ л. до 30, 14 грн./л., а обсяг постачання за договором № 27ПК-12723/20 зменшено на 148 194, 98 л.

Окружна прокуратура міста Хмельницького звернулася до Господарського суду Хмельницької області в інтересах держави з позовом до ПП «ОККО Контракт» про стягнення коштів за товар, який не був поставлений згідно договорів.

За розглядом справи Господарський суд Хмельницької області позов задовольнив та стягнув з ПП «ОККО Контракт» на користь ХКП «Спецкомунтранс» кошти за товар, який не був поставлений в розмірі 2823806 грн.

Виконавчою службою за Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 14 вересня 2022 з ПП «ОККО Контракт» стягнено на користь ХКП «Спецкомунтранс» кошти за товар, який не був поставлений в розмірі 2823509,19 грн.

Перевіркою встановлено, що ПП «ОККО Контракт» на адресу ХКП «Спецкомунтранс» складено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні з номенклатурою постачання «Бензин А-92» та «Дизельне паливо» на загальну суму 10 054 999,68 грн., у тому числі ПДВ 1 675 833,33 грн.

Податок на додану вартість в сумі 1 675 833 грн. по податкових накладних, виписаних ПП «ОККО Контракт» та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, включено ХКП «Спецкомунтранс» до складу податкового кредиту відповідних звітних податкових місяців, що підтверджується Додатком 1 до податкової декларації з податку на додану вартість «Відомості про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1)».

ПП «ОККО Контракт» на адресу ХКП «Спецкомунтранс» не складено та не направлено для реєстрації розрахунки коригування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в цій частині, суд виходить із таких міркувань.

Пунктом 192.1 ст.192 ПКУ встановлено, що, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в

Розрахунок коригування до податкової накладної не може бути зареєстрований в Єдиному реєстрі податкових накладних пізніше 1095 календарних днів з дати складання

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації; отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Складені платником податку розрахунки коригування до податкових накладних, складених до 1 лютого 2015 року, розрахунки коригування до податкових накладних, які не підлягали наданню отримувачу (покупцю) - платнику податку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних постачальником (продавцем). Зазначене не поширюється на розрахунки коригування, що передбачають зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику (зменшення податкового зобов`язання постачальника та податкового кредиту отримувача), складені після 1 липня 2015 року до податкових накладних, складених до 1 липня 2015 року на отримувача (покупця) - платника податку, які підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних отримувачем (покупцем) товарів/послуг.

Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.

Суд вказує на те, що покладення на покупця обов`язку самостійно зменшити податковий кредит за відсутності зареєстрованого розрахунку коригування не передбачене податковим законодавством і суперечить принципу правової визначеності.

Також суд виходить з того, що саме постачальник зобов`язаний скласти і зареєструвати розрахунок коригування, а покупець не може бути позбавлений права на податковий кредит через невиконання обов`язків іншою особою.

Крім того, строки для складання та реєстрації розрахунку коригування на момент перевірки не сплинули (з урахуванням загального 1095-денного строку та зупинення його перебігу на період дії карантину і воєнного стану). Тому висновок податкового органу про передчасність такого коригування є необґрунтованим.

За таких обставин і правових підстав, висновок відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань на 470 585 грн не відповідає нормам ПКУ і ґрунтується на припущеннях.

Щодо податкового повідомлення-рішення від форми «ПН» № 4884/2201-0701 від 06.03.2025 року, то суд вказує на таке.

Як уже зазначалося вище, перевіркою встановлено порушення п.44.1 ст.44, п.192.1 ст. 192, п.198.3, абз. «б», «г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1144027 грн. за рахунок:

- заниження податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 673442 грн., внаслідок їх ненарахування на вартість необоротних активів, під час реконструкції яких суми ПДВ були включені до податкового кредиту, та які використані в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до пп.197.1.16 п 197.1. ст. 197 Податкового кодексу України;

- заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 470 585 грн, в результаті ненарахування їх на обсяг коштів, перерахованих за товари, які не були поставлені, та відповідно не можуть бути використані у господарській діяльності платника.

Відповідач посилається на те, що, на порушення вимог п.201.1 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу, п.11 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015, №1307 ХКП «Спецкомунтранс» не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкову накладну від 30.11.2022 року на суму постачання без ПДВ 2352924,32 грн., ПДВ 470 584,87 грн та від 31.08.2021 року на суму постачання без ПДВ 3367207,74 грн., ПДВ 673 441,55 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в цій частині, суд виходить із таких міркувань.

Щодо операції з безоплатної передачі реконструйованого туалету то суд уже вказав вище, що вона підпадає під звільнення від оподаткування, відповідно до пп. 197.1.16 ст. 197 ПКУ.

Отже, у позивача відсутній обов`язок складати податкову накладну, передбачений п. 201.1 ст.201 ПКУ та п. 11 Порядку № 1307.

Щодо операцій із постачання пального, то суд також вже вказав вище, що позивач правомірно сформував податковий кредит на підставі зареєстрованих постачальником податкових накладних і не мав підстав для складання зведених накладних або самостійного коригування кредиту без належним чином оформленого та зареєстрованого розрахунку коригування.

Отже, у позивача був відсутній обов`язок складати та реєструвати податкові накладні, на підставі чого контролюючий орган застосував штраф.

При цьому, суд виходить з того, що застосування штрафних санкцій можливе лише за наявності фактичного складу правопорушення та доведеного обов`язку платника виконати дії, передбачені ПКУ. Якщо податковий орган виходив із помилкового тлумачення норм щодо нарахування податкових зобов`язань, то підстав для штрафу не виникає.

Враховуючи викладене, висновки податкового органу про порушення позивачем п.44.1, п.192.1, п.198.3, п.198.5, п.201.1, п.201.10 ПКУ у частині не нарахування зобов`язань та не складання податкових накладних є необґрунтованими, а прийняте податкове повідомлення-рішення про штраф у сумі 6800 грн підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від форми «Р» № 4882/2201-0701 від 06.03.2025 року, то суд вказує на його протиправність, виходячи з тих мотивів, які суд вже наводив вище, даючи оцінку висновкам відповідача про заниження позивачем інших операційних доходів всього в сумі 663 961 грн., завищення фінансових витрат за 2021 рік в сумі 2 379 448 грн та завищення інших витрат за 2021 рік в сумі 773 329 грн.

Із приводу посилання позивача на порушення, допущені відповідачем про проведенні перевірки та оформленні її результатів, то суд вказує на таке.

Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Тобто, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Щодо процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Слід наголосити, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Відтак, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена, серед іншого, у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18 та від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16.

Встановлені судом процедурні порушення відповідача не носять істотний характер і не вплинули на права позивача, зокрема, щодо адміністративного оскарження висновків перевірки та прийнятих за її результатами податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 грудня 2025 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Ватаманюк Р.В. Боровицький О. А.