Справа № 520/32592/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позову без руху

16 грудня 2025 р. справа № 520/32592/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Національного університету цивільного захисту України про: 1) визнання протиправною бездіяльності Національного університету цивільного захисту України щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні; 2) стягнення з Національного університету цивільного захисту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 140 607,67 грн. ( сто сорок тисяч шістсот сім гривень 67 копійок),

встановив:

Згідно з ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України учасники судового процесу зобов`язані забезпечити належне та своєчасне виконання процесуальних обов`язків, у тому числі і стосовно дотримання вимог оформлення позову.

За правилами ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Отже, офіційно оприлюдненим процесуальним законом чітко визначено, що до складу матеріалів позову повинен був включений або документ про сплату судового збору, або документ про звільнення від сплати судового збору.

Додатково суд зважає, що за змістом ч.1 ст.133 КАС України та ст.8 Закону України від 08.07.2011р. №3674-VI "Про судовий збір" з огляду на майновий стан суд може ухвалою за клопотанням позивача: звільнити від сплати судового збору, зменшити розмір судового збору, відстрочити сплату судового збору, розстрочити сплату судового збору.

Отже, офіційно оприлюдненим законом чітко визначено, що замість документу про сплату судового збору або документу про звільнення від сплати судового збору до складу матеріалів позову можуть бути включені документи про майновий стан учасника суспільних відносин разом із: клопотанням про звільнення від сплати судового збору, клопотанням про зменшення розміру судового збору, клопотанням про відстрочення сплати судового збору, клопотанням про розстрочення сплати судового збору.

Подання позову без приєднання жодного із згаданих документів процесуальним законом не передбачено і поза розумним сумнівом не може відбуватись неусвідомлено чи нецілеспрямовано або унаслідок добросовісної помилки.

У даному конкретному випадку позов в інтересах заявника був поданий представником із правовим статусом адвоката (тобто учасника суспільних відносин, котрому не можуть бути невідомі положення згаданих вище норм права), але без долучення до матеріалів позову жодного із згаданих вище документів.

Суд вважає, що з огляду на зміст матеріалів позову вчинення процесуальної дії з приводу подання позову адвокатом в інтересах заявника в окреслених умовах не може бути виправдано дією об"єктивних нездоланних та непереборних факторів.

Разом із тим, даний випадок за відсутності переконливих доказів про протилежне не підлягає кваліфікації як зловживання процесуальними правами у розумінні ч.2 ст.45 КАС України.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 23.06.2021р. у справі №520/13014/2020 вимога про стягнення заборгованості не дублює вимогу про зобов`язання нарахувати і виплатити заборгованість, ці вимоги є двома різними способами захисту порушеного права, які передбачають відмінний механізм виконання судових рішень; списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, відповідно до ч.1 ст.2 та ч.1 ст.3 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права є вимога про стягнення коштів.

Суд вважає, що і вимога про стягнення з суб"єкта владних повноважень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, і вимога про зобов"язання суб"єкта владних повноважень нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені є вимогами майнового характеру, а ціною позову у згаданих спорах є обчислений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на зміст ст.2 Закону України "Про оплату праці" (де визначено структуру заробітної плати) та рішення Конституційного суду України від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 і від 22.02.2012р. № 4-рп/2012 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не може бути кваліфікований як заробітна плата, адже має зовсім іншу правову природу ніж винагорода за працю, позаяк є компенсаційною санкцією до роботодавця за несвоєчасний розрахунок.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 згадано, що "за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях".

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 сформульовано схожу правову позицію, у силу якої: "Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану робочу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати".

Наведений правовий висновок відображено і у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.07.2023 у справі №522/16890/20.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є ані окремим видом грошового забезпечення публічного службовця, ані правовим аналогом платежу з оплати праці (служби).

Згідно з п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" вимога про зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає оплаті судовим збором у якості майнової вимоги (тобто у розмірі 1% ціни позову - 140.607,67 грн).

Тому з огляду на зміст заявлених вимог та положення ч.1 ст.4, п.3 ч.2 ст.4, ч.3 ст.4, ч.4 ст.6 Закону України від 08.07.2011р. №3674-VI "Про судовий збір" для усунення недоліку позивачу належить подати до суду оригінал документу про оплату судового збору у розмірі 1.124,86 грн. на рахунок - UA4020661, одержувач - ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101, код одержувача - 37874947, банк одержувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Оскільки стан оформлення позову явно та очевидно не відповідає вимогам ст.8 Закону України від 08.07.2011р. №3674-VI "Про судовий збір", ч.1 ст.133, ч.3 ст.161 КАС України і ця невідповідність не могла бути спричинена неумисною чи неусвідомленою дією сторони позивача, то позов має бути залишений без руху відповідно до ч.1 ст.169 КАС України з встановленням розумного згідно ст.119 КАС України строку для усунення недоліків в частині подання документу про сплату судового збору - один день від дати отримання цієї ухвали.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 119, 133, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ухвалив:

Позов - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків в оформленні матеріалів позову в 1 день з календарної дати отримання цієї ухвали.

Встановити, що способом усунення недоліків є подання до суду доказів сплати судового збору.

Роз`яснити, що невиправлення недоліків зумовлює повернення позову.

Копію даної ухвали направити заявникові з урахуванням ч.6 ст.18, ч.7 ст.18, ч.7 ст.251, ч.11 ст.251 КАС України.

Роз`яснити, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко