Справа № 560/2308/25
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2308/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

16 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Ватаманюка Р.В. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків отримав травми, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку, що стався 31.08.2003 біля 20:00 год. у ВДАІ УМВС України у Хмельницькій області. форма Н-5 від 04.09.2003.

Відповідно до акта про нещасний випадок форми Н-1 від 04.09.2003 позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забій потиличної та лобної ділянок голови, забій обох половин грудної клітини в період проходження служби в ОВС при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з особистою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю.

Згідно з довідкою МСЕК від 21.04.2016 серії АВ №0720881 позивачу встановлена ІІ група інвалідності на підставі травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

На підставі вказаної довідки Управління соціального захисту населення у Хмельницькій області встановило позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видало відповідне посвідчення від 14.07.2016 серії НОМЕР_1 .

Внаслідок переогляду позивачу видана довідка МСЕК від 13.10.2022 серії ААГ №116429 про продовження ІІ групи інвалідності на підставі травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків на строк до 01.11.2024.

На підставі цієї довідки відповідач продовжив позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видав нове посвідчення від 14.10.2022 серії НОМЕР_2 .

Відповідно до переогляду позивачу видана довідка МСЕК від 25.12.2024 серії 12 ААГ №930425 про встановлення ІІІ групи інвалідності на підставі травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків на строк до 01.01.2026.

На звернення позивача Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради відмовило останньому у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Позивач оскаржив вказані дії відповідача до суду.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

У відповідності до положень частини першої статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Приписами пункту 2 частини другої статті 7 Закону №3551-XII визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Суб`єктом пункту 2 частини другої статті 7 вищезазначеного Закону є особи начальницького і рядового складу органів: Міністерства внутрішніх справ Союзу РСР; Комітету державної безпеки Союзу РСР; Міністерства внутрішніх справ України; Служби безпеки України; Служби зовнішньої розвідки України; інших військових формувань.

З аналізу положень пункту 2 частини другої статті 7 Закону №3551-XII слідує, що інвалідність повинна виникнути внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язані з виконанням службових обов`язків; пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій; захворювання, отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях; одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

У пункті 2 частини другої статті 7 Закону №3551-XII на відміну від частини першої та пункту 1 частини другої статті 7, не встановлено обов`язкової умови, що інвалідність повинна виникнути внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини.

Тобто, право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни згідно з пунктом 2 частини другої статті 7 Закону №3551-XII законодавець пов`язує з тим, що інвалідність працівника сталася в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, у тому числі з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю.

Відповідно до акта про нещасний випадок форми Н-1 від 04.09.2003 позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забій потиличної та лобної ділянок голови, забій обох половин грудної клітини в період проходження служби в ОВС при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з особистою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю.

Згідно з довідкою МСЕК від 25.12.2024 серії 12 ААГ №930425 позивачу встановлена ІІІ групи інвалідності на підставі травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Отже, вказані вище обставини підтверджують, що виявлена у позивача травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, пов`язаних з особистою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю, тому він має право на встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Крім цього, суд враховує, що Управлінням соціального захисту позивачу вже були видані посвідчення від 14.07.2016 серії НОМЕР_1 та від 14.10.2022 серії НОМЕР_2 про право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю, внаслідок війни.

Тобто, за аналогічного правового регулювання відповідач вже визнавав за позивачем право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю, внаслідок війни.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у встановленні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення є протиправними.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Ватаманюк Р.В. Курко О. П.