Справа № 160/30990/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
УСТАНОВИВ:
27.10.2025р. через систему "Електронний суд" надійшов позов ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області, у якій позивач, з урахуванням уточнень від 10.11.2025 року, просить суд:
визнати невідповідною вимогам нормативно-правових актів України та такою, що підлягає негайному усуненю Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області: горизонтальну біло-червону розмальовку з географічними координатами 47.982749, 33.301312, що подібна до розмітки «зебра» 1.14.2 Правил дорожнього руху, розташовану поза межами населеного пункту на ділянці автомобільної дороги загального користування державного значення Н23 м.Кривий Ріг - с.Мар`янівна біля перехрестя з дорогою до населеного пункту Мрія, «Старого порому»;
визнати протиправною бездіяльність «Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області», що виражається у Відмові усунути небезпечну розмітку, що не відповідає нормам, горизонтальної дорожньої розмітки;
стягнути з відповідача «Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області» на користь позивача всі судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи.
Ухвалою суду від 03.11.2025 року позовну заяву залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст. 160,161 КАС України.
Позивачем усунуті недоліки позовної заяви.
Після подання позовної заяви позивач 09.12.2025 року подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить суд:
вжити заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області негайно припинити дію нанесеної червоно-білої розмітки на відповідній ділянці дороги;
зобов`язати відповідача здійснити демонтаж (ліквідацію) розмітки до ухвалення рішення по суті справи;
заборонити відповідачу здійснювати будь-які дії, спрямовані на відновлення цієї розмітки до закінчення розгляду справи;
зобов`язати відповідача надати суду фотофіксацію виконання негайних заходів щодо усунення небезпечної розмітки.
Ухвалою суду від 09.12.2025 року повернуто ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову від 09.12.2025 року - без розгляду.
Після подання позовної заяви позивач 15.12.2025 року подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить суд у тимчасовому порядку, до ухвалення рішення судом:
зобов`язати відповідача тимчасово припинити експлуатацію спірної розмітки, а також тимчасово усунути (демонтувати) дорожній знак, встановлений відповідачем після подання позову , як такий, що суперечить ДБН та ДСТУ для доріг державного значення поза межами населених пунктів, закривши її тимчасовими засобами (фарбою, плівкою, покриттям або іншим способом);
заборонити відповідачу наносити, відновлювати або експлуатувати спірну розмітку до завершення розгляду справи.
У обґрунтування заяви позивач зазначив те, що після подання позову відповідачем було встановлено дорожній знак, який раніше був відсутній. Ця обставина: підтверджує факт первинної небезпечності ділянки , оскільки відповідач визнав необхідність додаткового регулювання руху лише після звернення до суду; не усуває небезпеки , оскільки розмітка 1.14.2 за ДСТУ та ДБН взагалі не може застосовуватися на автомобільних дорогах державного значення поза межами населених пунктів, незалежно від того, чи є знак; свідчить про неповне та несвоєчасне реагування, оскільки встановлення знаку не відповідає вимогам ДБН В.2.3-5 та ДСТУ 2587, які передбачають у таких місцях лише надземні, підземні або регульовані переходи (а не позначення зеброю); підтверджує, що небезпека продовжує існувати , а зміна одного елементу без приведення ділянки до нормативних вимог не усуває загрозу та не знімає підстав для забезпечення позову. 3.1. Реальна, підтверджена небезпека життю ДТП уже відбулася. На фото пошкоджений автомобіль із характерними слідами удару. На відео постраждала особа на проїжджій частині. 3.2. Серйозні та підтверджені порушення ПДР, ДСТУ і ДБН відсутні знаки пішохідного переходу; відсутні тротуари; відсутня освітлювальна інфраструктура; розмітка нанесена поза населеним пунктом, де її застосування заборонене. Висока швидкість руху Траса Н23 дорога поза населеним пунктом з дозволеною швидкістю 90 км/год. Раптова поява розмітки створює небезпечну ілюзію переходу. Причинно-наслідковий зв`язок із ДТП Усі фото й відео підтверджують: ДТП сталася саме в зоні розмітки. Наявна реальна небезпека підтверджена ДТП. Співмірність заходів не демонтаж, лише тимчасове закриття розмітки. Невідкладність щоденний ризик нових травм. Ефективність захисту неможлива без забезпечення.
Отже, враховуючи наведене, на переконання позивача, наявна підстава для забезпечення позову, яка передбачена ч. 1 ст. 150 КАС України.
Відповідно до частин 1 - 5 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.
Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Ураховуючи наведене, суд розглядає подану позивачем заяву про забезпечення позову в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи).
Оцінюючи наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).
Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
За приписами ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.
За змістом ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Так, слід вказати про те, що з долучених до позовної заяви додатків не встановлено підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом заходів забезпечення позову створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду цієї справи.
Слід зауважити, що надання оцінки правомірності дій та рішень відповідачів можливо лише під час розгляду справи по суті на підставі оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.
Тобто, на цьому етапі суддя позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності дій та рішень відповідачів. Крім того, встановлення ознак протиправності дій відповідачів є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.
З огляду на викладене, враховуючи специфіку та умови воєнного стану, введеного на всій території України, мотиви, наведені позивачем у заяві про забезпечення позову, не свідчать про реальний характер загрози правам та законним інтересам позивача до ухвалення рішення по суті спору, а також не зумовлюють настання внаслідок невжиття таких заходів обставин, які б переважали пов`язані із цим наслідки, за яких в разі невжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
Вищезазначене в сукупності дає підстави для висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки викладені заявником у заяві доводи не надають суду підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 150 КАС України.
Керуючись ст.ст.150, 151, 152, 154, 248 КАС України, суд-
ПОСТАНОВИВ:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Ільков