Справа № 340/7895/24
Суддя: Р.І. БРЕГЕЙ
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року справа № 340/7895/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради (далі Рада), Управління справами Олександрійської міської ради (далі Управління) про зобов`язання виконати рішення суду про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі і компенсацій за невикористану відпустку та втрату частини доходу у зв`язку порушенням строку виплати коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду зі заявою до відповідачів про:

- зобов`язання Ради виконати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2010 року про поновлення на посаді начальника Управління економіки Олександрійської міської ради (далі Управління 2);

- стягнення з Управління середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі (далі середній заробіток) з 12 лютого 2010 року по 01 грудня 2024 року у сумі 878015,25 грн;

- стягнення з Управління компенсації за невикористану відпустку за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2008 року по 01 грудня 2024 року у сумі 111598,20 грн;

- стягнення з Управління компенсації за втрату частини доходу у зв`язку порушенням строку виплати коштів (середнього заробітку і компенсації за невикористану відпустку) у сумах 1562457,62 грн і 198058,27 грн (Том 1 а.с.61-68).

Також просив суд поновити строк звернення до суду, мотивуючи несталою судовою практикою з цього питання, що змусило повторно звернутися до суду після залишення першого позову без розгляду з підстави пропущення процесуального строку на звернення до суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги позову.

Пояснив, що Рада не виконала рішення суду про поновлення на посаді начальника Управління 2, тому має сплати кошти, про які зазначив у позовній заяві.

Управління заперечило стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (Том 1 а.с.26-29).

Рада не подала відзиву на позов, будучи належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі (Том 1 а.с.21 (на звороті)).

У судовому засіданні представник відповідачів заперечив стосовно задоволення позову.

Пояснив, що пропущений строк звернення до суду, і просив залишити позов без розгляду.

Зазначив, що рішення суду виконали у інший спосіб, призначивши ОСОБА_1 на рівнозначну посаду начальника Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради (далі Управління 3) з 03 лютого 2011 року, яку обіймав до 03 грудня 2020 року.

11 грудня 2024 року суд відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін (Том 1 а.с.19-20).

10 квітня 2025 року суд прийняв ухвалу про розгляд справи у тому ж провадженні, однак з викликом сторін (Том 1 а.с.72).

02 грудня 2025 року сторони до суду не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та не клопотали про відкладення судового засідання (Том 2 а.с.41-48, 60-63, 80-81, 84).

Керуючись приписами частини 9 статті 205 КАС України, суд вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Суд, вислухавши пояснення сторін і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, 11 лютого 2010 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд прийняв постанову у справі №2а-13/09/1118, якою частково задовільнив позов ОСОБА_1 до Ради і Управління 2 (Том 1 а.с.12).

Апеляційний адміністративний суд поновив ОСОБА_1 на посаді начальника Управління 2 і зобов`язав останнє виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 жовтня 2008 року по 11 лютого 2010 року.

Апеляційний адміністративний суд не визначив одноденний заробіток, однак зазначив, що для цього треба використати заробіток за серпень-вересень 2008 року.

26 травня 2011 року апеляційний адміністративний суд змінив спосіб виконання постанови (Том 1 а.с.13).

Зобов`язав Раду через Управління виплатити середній заробіток.

Позивач ініціював примусове виконання рішення суду (Том 1 а.с.89).

16 серпня 2010 року виконавча служба закінчила виконавче провадження (Том 1 а.с.89).

Підстава закінчення виконавчого провадження виконати виконавче провадження без участі боржника неможливо, до боржника (Рада) застосовано штрафні санкції і інші заходи впливу, які встановлені діючим законодавством (звернення до правоохоронних органів) (Том 1 а.с.93).

03 лютого 2011 року Рада призначила ОСОБА_1 на рівнозначну посаду начальник Управління 3 (Том 1 а.с.129).

Підстава заява позивача і протокол конкурсної комісії від 02 лютого 2011 року.

15 вересня 2011 року Рада прийняла розпорядження про поновлення позивача на посаді начальника Управління 2 з 29 жовтня 2008 року (Том 1 а.с.11).

Представник Ради пояснив, що ОСОБА_1 не допустили до виконання повноважень на посаді начальника Управління 2, оскільки обіймав посаду начальника Управління 3 і не висловив бажання бути звільненим з цієї посади.

Позивач визнав, що не подав заяви про допуск до посади начальника Управління 2, так як був працевлаштований відповідачем на рівнозначній посаді і не хотів створювати проблеми особі, яка обіймала цю посаду.

На підставі розпорядження Ради про поновлення на роботі Управління нарахувало і виплатило середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 жовтня 2008 року по 11 лютого 2010 року (Том 2 а.с.31-33).

Обчислюючи середньоденний заробіток, врахували заробіток за серпень-вересень 2008 року, що відповідало періоду, який зазначив апеляційний адміністративний суд (Том 2 а.с.31-33).

При обчисленні середньоденного заробітку не врахували виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, яку виплатили з відпускними коштами у вересні 2008 року (Том 2 а.с.31-34).

ОСОБА_1 не оспорив правильність нарахування і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

03 грудня 2020 року позивача звільнили з посади начальника Управління 3 (за згодою сторін) (Том 1 а.с.44).

ОСОБА_1 не надав належних і допустимих письмових доказів звернення до Ради зі заявою про допуск до посади начальника Управління 2 з 15 вересня 2011 року до 03 грудня 2020 року.

Рада заперечила надходження таких заяв.

Позивач пояснив суду, що не ініціював повторне відкриття виконавчого провадження.

ОСОБА_1 не ініціював перед судом і питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Позов подано до суду 07 грудня 2024 року (Том 1 а.с.17).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Стосовно дотримання строку звернення до суду.

Перш за все, приписами частини 1 статті 236 КЗпП України передбачено, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток не є фінансовою санкцією за вчинення делікту.

Виплата такого заробітку оплата праці за період, упродовж якого працівника не допустили до виконання трудових обов`язків, оскільки суд (орган) його вже поновив на роботі.

У разі поновлення судом працівника на роботі роботодавець повинен допустити його до виконання трудових обов`язків, прийнявши розпорядчий акт.

Період часу, з якого суд поновив працівника на роботі до фактичного допуску до праці, зараховують до загального трудового стажу.

Тому ОСОБА_1 поставив перед судом питання щодо стягнення з Управління, яке фінансово обслуговує Раду, котра призначає на посаду керівника Управління 2, заробітної плати (середній заробіток і дві компенсації) з 12 лютого 2010 року по 01 грудня 2024 року.

Отже, позивач стверджує, що досі перебуває у трудових відносинах з Управлінням 2 на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Такого твердження достатньо для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду, однак суд зробить висновок про існування трудових відносин нижче за текстом, вирішуючи позов по суті.

За правовим висновком Верховного Суду у постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23 не поширюється строк звернення до суду стосовно розгляду вимог про виплату заробітної плати, право на яку (яке) набуто до 19 липня 2022 року.

Стосовно розгляду позовних вимог про виплату заробітної плати, право на яку набуто після 19 липня 2022 року, поширюється строк звернення до суду.

За сталою практикою Верховного Суду у справах стосовно стягнення невиплачених коштів при звільненні (публічна служба) в частині обчислення строку звернення до суду застосовують приписи частини 2 статті 233 КЗпП України.

Цією нормою права встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, у справах щодо стягнення заробітної плати строк звернення до суду бере відлік не раніше дня звільнення зі служби.

У працедавця може бути заборгованість перед працівником за тривалі періоди перед звільненням зі служби, яку зобов`язані виплатити у день звільнення.

3-ох місячний строк звернення до суду після звільнення не зменшує періоду, заборгованість за який мала бути виплачена, а лише встановлює час, упродовж якого працівник має право звернутися до суду зі заявою про виплату усієї заборгованості за весь період роботи.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що ОСОБА_1 не пропустив строку звернення до суду щодо вимог про виплату заробітної плати, право на яку набув після 19 липня 2022 року, так як вважає, що досі перебуває у трудових відносинах з Управлінням 2.

Тому суд відмовляє позивачу і представнику відповідачів у задоволенні клопотань про поновлення строку звернення до суду та залишенні позову без розгляду.

Стосовно стягнення середнього заробітку.

Так, Рада на виконання рішення суду мала поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління 2 (Том 1 а.с.89).

Алгоритм дій такий: прийняття розпорядчого документа; допуск до праці.

15 вересня 2011 року Рада прийняла такий документ (Том 1 а.с.11).

Рада не допустила до посади начальника Управління 2 в силу причин, які залежали від волі позивача (не залежали від волі відповідача).

На той час ОСОБА_1 обіймав рівнозначну посаду начальник Управління 3 (структурний орган Ради) і не висловив бажання полишити її.

Так, позивач пояснив суду, що не подав заяви про допуск до посади начальника Управління 2, так як був працевлаштований Радою на рівнозначній посаді і не хотів створювати проблеми особі, яка обіймала цю посаду.

ОСОБА_1 не надав належних і допустимих письмових доказів звернення до Ради зі заявою про допуск до посади начальника Управління 2 з 15 вересня 2011 року до 03 грудня 2020 року.

Рада заперечила надходження таких заяв.

Позивач пояснив суду, що не ініціював повторне відкриття виконавчого провадження.

ОСОБА_1 не ініціював перед судом і питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Перед допуском до посади начальника Управління 2, Рада мала звільнити позивача з посади начальника Управління 3, на що він не дав згоди.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що з урахуванням поведінки ОСОБА_1 (відсутність волевиявлення бути звільненим з посади начальника Управління 3 і допущеним до посади начальника Управління 2 (дві посади рівнозначні)) Рада виконала постанову апеляційного адміністративного суду 15 вересня 2011 року.

Отже, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі складає з 12 лютого 2010 року по 15 вересня 2011 року (399 робочих днів).

Приписами частини 1 статті 236 КЗпП України встановлено, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Поновлюючи на роботі, апеляційний адміністративний суд не визначив одноденний заробіток, однак зазначив, що для цього треба використати заробіток за серпень-вересень 2008 року.

З серпня 2008 року по 15 вересня 2011 року посадовий оклад начальника Управління 2 не збільшили (1467 грн) (Том 2 а.с.31-33).

За серпень 2008 року виплатили заробітну плату у сумі 2877,96 грн (оклад, ранг, надбавка за вислугу років, надбавка за складність і напруженість роботи) (Том 2 а.с.34).

За вересень 2008 року виплатили відпускні кошти у сумі 3870,60 грн і матеріальну допомогу на оздоровлення 3098,24 грн (Том 2 а.с.34).

Спір стосовно виплати премії за серпень 2008 року суд вирішив не на користь ОСОБА_1 (постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року у справі №2а-2034/10) (Том 2 а.с.77).

08 лютого 1995 року Уряд України прийняв постанову «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 (далі Порядок).

Приписами пункту 4 Порядку (в редакції на 15 вересня 2011 року) передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Отже, при обчисленні одноденного заробітку не можна враховувати виплату матеріальної допомоги.

Одноденний заробіток становить 160,68 ((2877,96 (заробіток за серпень 2008 року) + 3870,60 (заробіток за вересень 2008 року)) : (20 (робочі дні у серпні 2008 року) + 22 (робочі дні за вересень 2008 року)) грн.

Середній заробіток складає 64111,32 (399 (робочі дні) х 160,68 (одноденний заробіток)) грн.

Кошти має виплатити Управління, оскільки здійснює фінансове обслуговування Ради і інших її управлінь.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про часткове задоволення позову в цій частині вимог.

Стосовно виплати компенсації за невикористані дні відпусток за час вимушеного прогулу.

Так, приписами пункту 2 частини 1 статті 9 Закону України «Про відпустки» (в редакції на 15 вересня 2011 року) визначено, що до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються: час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі призвела до вимушеного прогулу.

Вимушений прогул розпочав відлік з наступного дня після звільнення з роботи (звільнений з роботи 29 жовтня 2008 року) (Том 1 а.с.10).

Отже, час вимушеного прогулу з 30 жовтня 2008 року по 15 вересня 2011 року зараховується до стажу, що дає право ОСОБА_1 на щорічну основну відпустку.

Тому Управління має нарахувати і виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, право на які набуто за час вимушеного прогулу.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про часткове задоволення позову і в цій частині вимог.

Стосовно стягнення компенсації за втрату частини доходу у зв`язку порушенням строку виплати коштів (середнього заробітку і компенсації за невикористану відпустку).

Так, спірні правовідносини врегульовані приписами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон).

Приписами частини 1 статті 1 Закону встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Приписами частини 2 статті 2 Закону визначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата.

Приписами частини 1 статті 4 Закону передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, в Управління виникне обов`язок нарахувати і виплатити компенсацію у місяці, у якому виплатить заборгованість на виконання цього рішення суду.

Тільки під час виплати заборгованості можна обчислити компенсацію, бо розрахунок пов`язаний зі строком затримки.

Тому суд відмовляє у задоволені позову в цій частині вимог (передчасне звернення до суду).

Стосовно зобов`язання Ради виконати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2010 року.

Так, це звернення до суду не може розцінюватись як позовна вимога.

Порядок контролю за виконанням рішення суду, яке прийнято за правилами КАС України, встановлено приписами статей 382-383 КАС України.

Контроль здійснює суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення.

Цим судом є Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області (Том 1 а.с.12).

Однак, вирішуючи позов, суд зробив висновок з цього питання.

Загалом позов належить задовільнити частково.

Сторони не понесли судових витрат (Том 1 а.с.19-20).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 242-246, 257, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовільнити позов частково.

Стягнути з Управління справами Олександрійської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у сумі 64111,32 грн.

Зобов`язати Управління справами Олександрійської міської ради нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, право на які набуто за час вимушеного прогулу на посаді начальника Управління економіки Олександрійської міської ради з 30 жовтня 2008 року по 15 вересня 2011 року.

Допустити рішення суду до негайного виконання в частині виплати середнього заробітку за один місяць.

Відмовити у задоволенні позову в іншій частині вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ