Справа № 620/4055/25
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року Чернігів Справа № 620/4055/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

за участю секретаря Васил`євої А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гончарука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати п.19.8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2025 №28 (по стройовій частині);

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 25.01.2025 №343;

- визнати протиправним та скасувати пункти 2,4,5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.01.2025 №242;

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 05.02.2025 №467 щодо виплати майору юстиції ОСОБА_1 премії в розмірі 0 (нуль ) відсотків;

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати майору юстиції ОСОБА_1 грошового забезпечення за січень - лютий 2025 року в повному обсязі та позбавленням премії за січень місяць;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати майору юстиції ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 30 000,00 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 04.12.2022 по 24.01.2025, з 11.02.2025 по 13.02.2025 , з 04.03.2025 по 11.03.2025, з 29.03.2025 по 31.03.2025 включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити майору юстиції ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі до 30 000,00 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану») за період з 04.12.2022 по 24.01.2025, з 11.02.2025 по 13.02.2025, з 04.03.2025 по 11.03.2025, з 29.03.2025 по 31.03.2025 включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення майору юстиції ОСОБА_1 за січень - лютий 2025 року в повному обсязі з урахуванням 100 відсотків премії;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, за весь час такої затримки з 04.12.2024 по день винесення судового рішення, у відповідності до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду на користь ОСОБА_1 в розмірі 200 000 грн;

- встановити судовий контроль в порядку статті 19 та 129-1 Конституції України за виконанням рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.01.2025 у нього стався криз щодо стану здоров`я, про що він повідомив старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_2 . 21.01.2025 вибув разом з майором ОСОБА_3 до чергового лікаря медичної роти, де черговим лікарем старшим лейтенантом медичної служби ОСОБА_4 було здійснено всі необхідні заходи щодо надання первинної медичної допомоги, здійснено запис в журнал прийому медичної роти від 21.01.2025 №508 та видано направлення на консультацію до КНП "Недригайлівська центральна районна лікарня". 22.01.2025, згідно наданого направлення позивач звернувся до КНП "Недригайлівська центральна районна лікарня", де йому було надано консультацію щодо лікування з повідомленням про проходження стаціонарного лікування, проте місця були відсутні. 23.01.2025 отримав направлення на консультацію до Інституту нейрохірургії ім. акад. А.П.Ромоданова НАМН України (м.Київ) та направлення на стаціонарне лікування до КНП "Чернігівська центральна районна лікарня", рапорт про вибуття передав майору ОСОБА_3 24.01.2025 прибув на консультацію до Інституту нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України (м.Київ), по прибуттю повідомив старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_4 та скинув оформлену картку амбулаторного хворого. 24.01.2024 після консультації вибув до м.Чернігова прибув після 17 години, вже в лікарню не приймали. 25.01.2025 прийняли на стаціонарне лікування до КНП "Чернігівська центральна районна лікарня", картку стаціонарного хворого в месенджері "Сігнал" скинув старшому лейтенанту медичної служби ОСОБА_2 та старшому лейтенанту медичної служби ОСОБА_4 . В телефонному режимі від капітан ОСОБА_5 дізнався, що згідно доповіді старшого лейтенанта ОСОБА_6 , помічника начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_1 з 24.01.2025 відсутній на робочому місці. 25.01.2025 надав спочатку усні, а потім і письмові пояснення капітану ОСОБА_5 , скинувши всі підтверджуючі документи (направлення на консультацію від 23.01.2025, на стаціонарне лікування від 24.01.2025 та картки амбулаторного та стаціонарного хворого). Також спілкувався з майором ОСОБА_7 , старшим офіцером відділення психологічної підтримки персоналу штабу, і йому скинув підтверджуючі документи. Також всі документи були направлені командиру військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_8 та повідомлено до часу, коли була відправлена телеграма. Всі дані та документи спростовують інформацію щодо залишення позивачем місця перебування без поважних причин, твердження відповідача про самовільне залишення позивачем військової частини є надуманими. Зазначає, що телеграми від 25.01.2025 №909/1338, від 30.01.2025 №909/1588 не відповідають дійсності, а накази від 25.01.2025 №343, від 04.02.2025 №242, від 05.02.2025 №467, підпункт 19.8. наказу від 27.01.2025 №28 (по стройовій частині) стосовно майора юстиції ОСОБА_1 є протиправними та повинні бути скасовані.

Також вказує, що службове розслідування було проведено за 10 днів з порушенням Порядку №608. Що не дало позивачу належним чином бути ознайомленим, надати відповідні клопотання та додаткові докази. Службове розслідування було проведено капітаном ОСОБА_5 , який є молодшим офіцером та за посадою не відноситься до командування військової частини НОМЕР_1 та згідно зі Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Зазначає, що грошове забезпечення та додаткова винагорода станом на 12.03.2025 позивачу не виплачено (за січень, лютий 2025 року грошове забезпечення та додаткова винагорода за періоди з 04.12.2024 по 24.01.2025 та з 11.02.2025 по 13.02.2025), що є дискримінаційними заходами зі сторони командування частини та порушує його права на грошове забезпечення. Також зауважує про право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

В обґрунтування моральної шкоди вказав, що повідомлення про СЗЧ призвело до моральних та душевних страждань на фоні фізичних страждань. Наданні неправдиві дані, відправлені телеграми від 25.01.2025 №909/1338 та від 30.01.2025 №909/1588, згідно яких позивач проходить по облікам у ВСП, ДБР, ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у групах месенджерів психологічної підтримки персоналу як СЗЧ (в яку входять не командування частини, а і підлеглі та молодші по військовому званню та посаді), які вже не буде видалено, суттєво впливає на ділову репутацію та принижує честь та гідність, додаючи моральних та душевних страждають. Службове розслідування було призначено на посадову особу, яка згідно статуту не повинна була проводити його так як молодша за військовим званням (молодший офіцер ) та посадою не відноситься до командування частини, що є грубим порушенням Статуту Збройних Сил України. Дії військової частини призвели до надання завідомо неправдивої інформації та збільшили коло осіб, які до цього часу вважають, що позивачем вчинено негативний вчинок, що принижує честь та гідність, знищує ділову репутацію. Дані дії привели до погіршення стану здоров`я. Крім того, невчасна виплата грошового забезпечення породила проблему невключення страхового стажу за лютий та березень 2025 року, що змусить писати на пенсійний фонд щодо поновлення страхового стажу, що займає час.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Ткаченко О.Є. від 02.07.2025 позовну заяву через невідповідність вимогам процесуального законодавства залишено без руху

Ухвалою судді від 22.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Представник відповідача подав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Зазначив, що за результатами службового розслідування підтверджений факт самовільного залишення місця служби ОСОБА_1 23.01.2025 та 24.01.2025. Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби виражається в формі прямого умислу, шляхом самовільного залишення частини, відсутності на службі без поважних причин, ненадання доповіді командуванню та введення його в оману. За результатами службового розслідування винесений наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.02.2025 №242 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини майором юстиції ОСОБА_1 , помічником командира військової частини з правової роботи - начальником юридичної служби», яким позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення у вигляді суворої догани. Під час проведення службового розслідування позивач надав фото консультативного висновку спеціаліста від 22.01.2025, виданого Недригайлівською лікарнею, фото направлення №607 від 23.01.2025 до Чернігівської ЦРЛ, фото направлення №607 від 23.01.2025 до Інституту нейрохірургії ім. А.П.Ромоданова», фото медичної картки амбулаторного хворого від 24.01.2025, фото не заповненої карти стаціонарного хворого №699. На рапорт позивача №330/р про надання матеріалів службового розслідування з актом та наказами стосовно нього була надана відповідь (від 26.07.2025 №909/3299) з доданим витягом з акта службового розслідування.

Щодо самовільного залишення позивачем військової частини зазначив, що вибуття «за межі» військової частини дозволяється лише за погодженням командира цієї частини. 22.01.2025 позивач вибув до КНП «Недригайлівська лікарня», про що не повідомив командира військової частини НОМЕР_1 , про намір отримати направлення для консультації до м. Києва та на лікування до м. Чернігова до командира частини не звернувся. Факт доповіді командиру частини позивачем про своє місце перебування саме 25.01.2025 підтверджується його ж свідченнями. Надана позивачем медична картка амбулаторного хворого від 24.01.2025 ДУ «Інституту нейрохірургії імені академіка А.П. Ромаданова НАМН України» не є підтвердженням відсутності на службі з поважних причин, адже свідчить лише про отримання її в реєстратурі. Жодних висновків лікарів про медичний огляд надані не були. Про наявність заключення лікаря Інституту нейрохірургії ім. А.П.Ромоданова не повідомляв, а додав лише до адміністративного позову. Зауважив, що позивач після того як йому повідомили (зателефонували 25.01.2025 о 09:13), що він в статусі особи, яка самовільно залишила частину, одразу ліг в лікарню 25.01.2025 в 11:00, хоча планував згідно свого рапорту лягати 27.01.2025. Позивачем було подано рапорти, а саме: від 25.01.2025 про вибуття до КНП «Чернігівська центральна районна лікарня» та від 23.01.2025 про вибуття на консультацію до Інституту нейрохірургії ім. академіка А.П. Ромоданова м. Києва. Кожен із зазначених рапортів поданий неналежним чином з порушенням вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40. Командиру військової частини не було відомо про перебування позивача «за межами» військової частини 22.01.2025 та з 23.01.2025 по ранок 25.01.2025.

Щодо відшкодування моральної шкоди вказав, що покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Просить врахувати, що викладені обставини позивачем, які у свою чергу начебто призвели до моральних, душевних страждань, принизи честь та гідність останнього та в подальшому призвели до погіршення стану здоров`я не підтверджені жодними належними доказами, немає жодного підтвердженого факту заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони були заподіяні, не доведено факту здійснення мобінгу з боку керівництва військової частини НОМЕР_1 .

Що стосується виплати додаткової винагороди в розмірі до 30 000,00 грн за період з 04.12.2022 по 24.01.2025, з 11.02.2025 по 13.02.2025, з 04.03.2025 по 11.03.2025, з 29.03.2025 по 31.03.2025, та грошового забезпечення за січень - лютий 2025 року в повному обсязі та позбавленням премії за січень місяць, зазначає, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника). Військовослужбовцям не виплачуються щомісячні премії, зокрема за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2025 №242 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини» позивача позбавлено премії та додаткової винагороди на січень місяць 2025 року. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Не виплата позивачу премії за січень 2025 року спричинене самовільним залишенням позивачем військової частини з 23 по 24 січня 2025 року. Позивач, перебуваючи в районі виконання завдання в підпорядкуванні УВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, тому відсутні підстави для виплати йому додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень. Позивачу нараховано та сплачено грошове забезпечення з 04.12.2025 по 31.03.2025 у відповідності до чинного законодавства та у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Порядку виплат №260.

Позивач подав відповідь на відзив, заперечив проти доводів відповідача, зазначив, що службове розслідування було проведене поспіхом без встановлення належних фактів, хоча згідно наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами) на час його лікування можливо було зупинити проведення службового розслідування. Вказує про ненадання військовою частиною документів на його запит.

У додаткових поясненнях від 17.10.2025 представник військової частини НОМЕР_1 вказав, що у позивача була можливість повідомити командира частини про свої наміри вчасно, чого він не зробив. Це свідчить про умисел позивача залишити робоче місце непоміченим командиром частини. Це підтверджується підготовкою та поданням ним рапорту через третіх осіб не встановленим порядком, та проханням, щоб ОСОБА_3 віддав рапорт, який він залишив 23.01.2025 аж 25.01.2025.

У додаткових поясненнях від 31.10.2025 представник військової частини НОМЕР_1 , зазначив, що капітан ОСОБА_5 на момент проведення службового розслідування перебував на посаді офіцера відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , в той час як позивач - на посаді помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби. Зазначені структурні підрозділі перебувають у складі управління бригади, але ніяким чином посадові особи цих підрозділів не перетинаються один з одним та підпорядковуються командирові бригади. Отже, капітан ОСОБА_5 не є підлеглим по відношенню до майора юстиції ОСОБА_1 , а майор юстиції ОСОБА_1 не є начальником по відношенню до капітана ОСОБА_5 ні за званням, ні за посадою. Майор ОСОБА_3 , якому позивач передав рапорти не був старшим на об`єкті (робочому приміщенні). За посадою майор ОСОБА_3 був заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи, до функціональних обов`язків якого не входить передача службової документації. Відповідальною за організацію та ведення нетаємного діловодства у військовій частині НОМЕР_1 призначено стройову частину відділення персоналу штабу. Також зауважив, що у позивача, окрім подачі рапорту від 25.01.2025 в паперовій формі, також була можливість подати його в і електронному вигляді через «Армія +», чим він не скористався.

У додаткових поясненнях від 24.11.2025 представник військової частини НОМЕР_1 пояснив, що за грудень 2024 року позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення у повному розмірі. За січень 2025 року позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення у зменшеному розмірі, не виплачено грошове забезпечення за період з 23.01.2025 по 24.01.2025 та премія, у зв`язку з тим, що позивач самовільно залишив частину та був відсутній на службі без поважних на те причин в період з 23.01.2025 по 24.01.2025, що підтверджується матеріалами службового розслідування та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.02.2025 №242. За лютий 2025 року позивачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення також у зменшеному розмірі, а саме виплачено премію у розмірі 80% грошового забезпечення, у зв`язку з тим, що на позивача було накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана», що у свою чергу підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.02.2025 №242. Окрім цього, позивачу також не нараховувалася та не виплачувалася додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 04.12.2024 по 24.01.2025 та з 11.02.2025 по 13.02.2025, оскільки позивач не виконував бойових (спеціальних) завдань визначених в абзацах 17 - 24 пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260.

Позивач подав заперечення на додаткові пояснення представника відповідача, зауважив, що службове розслідування проведено з порушенням норм права, без з`ясування всіх обставин справи, в короткі терміни з фальсифікацією обставин справи. Військовою частиною НОМЕР_1 не було досліджено усі документи, які надавав позивач з поясненнями до службового розслідування.

У судових засіданнях позивач підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та запереченнях на додаткові пояснення відповідача.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.08.2020 №192 майор юстиції ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної групи військової частини НОМЕР_1 з 14.08.2020 (т. 3 а.с. 21).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.12.2024 №355 майор юстиції ОСОБА_1 , помічник командира бригади з правової роботи - начальник юридичної служби вважається таким, що прибув з шпиталю і приступив до виконання службових обов`язків для забезпечення здійснення заходів із правового режиму воєнного стану, виконання завдань за призначенням на території Сумської області в підпорядкування УВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 04.12.2024 (т. 1 а.с. 55, т. 2 а.с. 139, т. 3 а.с. 113).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.03.2025 №92 31.03.2025 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 31.03.2025 (т. 2 а.с. 169).

Відповідно до рапорта тво заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу капітана ОСОБА_9 від 25.01.2025 №216 25.01.2025 о 06:00 надійшла доповідь від старшого лейтенанта ОСОБА_6 , помічника начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 про те, що майор юстиції ОСОБА_1 , помічник командира з військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальник юридичної служби військової частини НОМЕР_1 самовільно залишив місце служби (без зброї) (т. 2 а.с. 109).

На підставі зазначеного рапорту наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.01.2025 №343 призначено службове розслідування до 06.02.2025 капітану ОСОБА_5 , офіцеру відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 25.01.2025 майором юстиції ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 110).

Згідно з п.19.8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.01.2025 №28 «Нижчепойменований особовий склад військовослужбовців, вважати такими, які самовільно залишили місце розташування підрозділу в підпорядкуванні УВ ІНФОРМАЦІЯ_2 з 25 січня 2025 року.

Зняти зі всіх видів забезпечення з 25 січня 2025 року та зняти з продуктів для приготування їжі в польових умовах з 27 січня 2025 року:

майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної служби» (т. 1 а.с. 54).

За результатами службового розслідування складено акт службового розслідування. відповідно до якого запропоновано, зокрема (т. 2 а.с. 96-108):

2. За самовільне залишення місця служби, ненадання доповіді командуванню та введення його в оману, не дотримання вимог статутів Збройних Сил України та формуванні правової культури військовослужбовців Збройних Сил України, на підставі вимог статей 11, 12, 14, 16, 49, 99, 100, 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальника юридичної служби накласти дисциплінарне стягнення у вигляді: «Сувора догана».

4. Начальнику стройової частини відділення персоналу штабу внести наступні зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.01.2025 №28:

4.1. Підпункт 11.4 пункту 11 викласти в такій редакції:

«Нижчепойменований особовий склад військовослужбовців, вважати такими, які самовільно залишили місце розташування підрозділу в підпорядкуванні УВ ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23 січня 2025 року.

Зняти зі всіх видів забезпечення з 23 січня 2025 року та зняти з продуктів для приготування їжі в польових умовах з 27 січня 2025 року:

майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної служби»;

4.2. Доповнити пунктом стосовно вибуття майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира військової частини з правової роботи - начальника юридичної служби до КНП «Чернігівської ЦРЛ» з 25.01 2025.

5. Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальника юридичної служби:

позбавити премії в повному обсязі за січень 2025 року;

не виплачувати грошове забезпечення з 23 01 2025 по 24.01 2025;

не виплачувати додаткову винагороду за січень 2025 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.02.2025 №242 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини майором юстиції ОСОБА_1 , помічником командира військової частини з правової роботи- начальником юридичної служби», наказано, зокрема: (т.2 а.с. 147-148)

2. За самовільне залишення місця служби, ненадання доповіді командуванню та введення його в оману, не дотримання вимог статутів Збройних Сил України та формуванні правової культури військовослужбовців Збройних Сил України, на підставі вимог статей 11, 12, 14, 16, 49, 99, 100, 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби накласти дисциплінарне стягнення у вигляді «суворої догани».

4. Начальнику стройової частини відділення персоналу штабу внести наступні зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.01.2025 №28:

4.1. Підпункт 11.4 пункту 11 викласти в такій редакції:

«Нижчепойменований особовий склад військовослужбовців, вважати такими, які самовільно залишили місце розташування підрозділу в підпорядкуванні УВ ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23 січня 2025 року.

Зняти зі всіх видів забезпечення з 23 січня 2025 року та зняти з продуктів для приготування їжі в польових умовах з 27 січня 2025 року:

майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної служби»;

4.2. Доповнити пунктом стосовно вибуття майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира військової частини з правової роботи - начальника юридичної служби до КНП «Чернігівської ЦРЛ» з 25.01 2025.

5. Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальника юридичної служби:

позбавити премії в повному обсязі за січень 2025 року;

не виплачувати грошове забезпечення з 23 01 2025 по 24.01 2025;

не виплачувати додаткову винагороду за січень 2025 року.

Зазначений наказ, доведений до позивача 12.02.2025, що підтверджується аркушем доведення (т. 2 а.с. 88 зворот).

На виконання пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.02.2025 №242 видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині від 27.06.2025 №181, яким внесено відповідні зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.01.2025 №28 (т. 2 а.с. 170).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.11.2025 №2670 підпункт 4.1 пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.02.2025 №242 викладено в наступній редакції: «4.1. Підпункт 19.8 пункту 19 викласти в наступній редакції: Нижчепойменований особовий склад військовослужбовців, вважати такими, які самовільно залишили місце розташування підрозділу в підпорядкуванні УВ ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23 січня 2025 року. Зняти зі всіх видів забезпечення з 23 січня 2025 року та зняти з продуктів для приготування їжі в польових умовах з 27 січня 2025 року: майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної служби» (т. 3 а.с. 94 зворот).

Згідно з пунктом 2 наказу командира військової частини (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.02.2025 №467 «Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за підсумками роботи за січень 2025 року» розмір місячної премії ОСОБА_1 становить 0% (а.с. 67).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі по тексту - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частин 1, 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут ВС ЗСУ), затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України.

Статтею 9 Статут ВС ЗСУ передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 11 Статут ВС ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно із статтею 12 Статут ВС ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту ВС ЗСУ).

Відповідно до статті 16 Статуту ВС ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 49 Статуту ВС ЗСУ передбачено, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно зі статтею 99 Статуту ВС ЗСУ помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) у мирний і воєнний час відповідає за організацію і стан правової роботи в бригаді.

Помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) підпорядковується командирові бригади. З питань організації правової роботи помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) керується вказівками юридичної служби вищого рівня.

Статтею 254 Статуту ВС ЗСУ визначено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Відповідальність військовослужбовців закріплюється статтями 26 та 27 Статуту ВС ЗСУ, відповідно до яких військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування регламентуються Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі-Дисциплінарний статут).

За визначенням, наведеним у статті 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно із статтею 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на військовослужбовців визначається статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Так, приписами статей 83, 84 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до частин 1, 5 статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

В силу приписів статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі Порядок №608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Пунктом 1 Розділу V Порядку №608 передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку №608 в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Відповідно до пункту 6 Розділу V Порядку №608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

По-перше, як встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.01.2025 №343 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 25.01.2025 майором юстиції ОСОБА_1 .

В акті службового розслідування зафіксоване наступне.

«3.6. Службовим розслідуванням встановлено, що 06:00 25.01.2025 надійшла доповідь від старшого лейтенанта ОСОБА_6 , помічника начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 про те, що майор юстиції ОСОБА_1 , помічник командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи-начальник юридичної служби самовільно залишив місце служби (без зброї).

Пошукові заходи позитивних результатів не дали. На телефонний дзвінок майор юстиції ОСОБА_1 відповів лише о 9:13 25.01.2025 капітану ОСОБА_5 , офіцеру відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 під час спроби відібрати пояснення в телефонному режимі…

3.10. Згідно медичної картки стаціонарного хворого №699 майор юстиції ОСОБА_1 поступив на стаціонарне лікування в КНП «Чернігівська ЦРЛ» 25.01.2025 об 11:00….

3.12. Службовим розслідуванням встановлено, що 25.01.2025 майором ОСОБА_3 , заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 передано рапорт майора юстиції ОСОБА_1 від 25.01.2025, про те, що майор юстиції ОСОБА_1 планує лягати 27.01.2025 в КНП «Чернігівська центральна районна лікарня» старшому лейтенанту ОСОБА_6 , помічнику начальника стройової частини військової частини НОМЕР_1 .

Зранку 26.01.2025 старшим лейтенантом ОСОБА_6 , помічником начальника стройової частини військової частини НОМЕР_1 знайдено в себе на столі копію рапорту майора юстиції ОСОБА_1 вже від 23.01.2025 про те, що 24.01.2025 майор юстиції ОСОБА_1 вибуває на консультацію до міста Києва до ДУ «Інституту нейрохірургії імені академіка А.П. Ромаданова НАМН України». З пояснень майора ОСОБА_3 , заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 встановлено, що саме майор ОСОБА_3 надав рапорт старшому лейтенанту ОСОБА_6 , помічнику начальника стройової частини військової частини НОМЕР_1 ….

Вина військовослужбовця.

Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальника юридичної служби виражається в формі прямого умислу, шляхом самовільного залишення частини, відсутності на службі без поважних причин, ненадання доповіді командуванню та введення його в оману.

…Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушень є особиста недисциплінованість, недбале ставлення до військової служби та виконання своїх службових обов`язків майором юстиції ОСОБА_1 , помічником командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальником юридичної служби».

Суд зауважує, що службове розслідування проведено капітаном ОСОБА_5 , офіцером відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.10.2024 №302 капітан ОСОБА_5 прийняв справи та посаду офіцера відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , ВОС 3400023, на яку був призначений наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 12.10.2024 №806 (т. 3 а.с. 23).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.08.2020 №192 майор юстиції ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду помічника командира бригади з правової роботи начальника юридичної групи військової частини НОМЕР_1 наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 01.08.2020 №225, ВОС 8503003 (т. 3 а.с. 21).

Капітан ОСОБА_5 на момент проведення службового розслідування перебував на посаді офіцера відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , в той час як позивач на посаді помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби. Зазначені структурні підрозділі перебувають у складі управління бригади, але ніяким чином посадові особи цих підрозділів не перетинаються один з одним та підпорядковуються командирові бригади. Отже, капітан ОСОБА_5 не є підлеглим по відношенню до майора юстиції ОСОБА_1 , а майор юстиції ОСОБА_1 не є начальником по відношенню до капітана ОСОБА_5 ні за званням, ні за посадою.

Як вже зазначено Порядком №608 визначено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Суд зауважує, що наказ про призначення службового розслідування не створює для особи, щодо якої проводиться або проведено це розслідування, безпосередніх правових наслідків, не породжує, не змінює та не звужує права особи (позивача), не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність, і військовослужбовець не позбавлений права оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування.

Тобто, наказ про призначення службового розслідування не є рішенням органу державної влади, нормативним актом чи актом індивідуальної дії та не створює, не припиняє права та обов`язки особи, а лише є обов`язковими документами в процедурі проведення службового розслідування.

Таким чином, наказ командира військової частини (з адміністративно - господарської діяльності) від 25.01.2025 №343 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової часини НОМЕР_1 25.01.2025 майором юстиції ОСОБА_1 » від 25.01.2025 №343 за своєю сутністю не є рішеннями суб`єкта владних повноважень (індивідуальними актами) у розумінні статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, який може бути оскаржені до адміністративного суду та не може бути предметом спору в суді, оскільки цей документі не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, а є актом оформлення процедури проведення службового розслідування.

За наведених обставин у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасувати наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 25.01.2025 №343 належить відмовити.

По-друге, щодо самовільного залишення військової частини.

Невихід військовослужбовця на службу та самовільне залишення місця служби без поважних причин більше 3 годин протягом робочого дня входять до переліку порушень військової дисципліни, які обліковуються для оцінки стану військової дисципліни.

Для аналогії слід звернутись до Кримінального кодексу України, а саме частини 2 та частини 5 статті 407, яка має схожу об`єктивну сторону правопорушення з деякими відмінностями. Безпосереднім об`єктом цього злочину є встановлений порядок проходження військової служби. Об`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною 5 статтею 407 КК України, характеризується вчиненням таких діянь: самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, вчинене особами зазначеними в частинах першій та другій цієї статті.

Суб`єктом цього злочину є військовослужбовець будь-якого виду служби.

Суб`єктивною стороною цього кримінального правопорушення є умисна форма вини, а нез`явлення вчасно без поважних причин передбачає як умисну, так і необережну форму вини. Мотиви злочину можуть бути різними та на кваліфікацію не впливають. Початком нез`явлення вчасно без поважних причин на службу для всіх категорій військовослужбовців слід вважати закінчення встановленої тривалості правомірного перебування поза службою. Нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що військовослужбовець у законному порядку залишив розташування частини або місце служби та не повертається в зазначений час для подальшого несення військової служби. Під розташуванням військової частини розуміється територія, на якій знаходяться підрозділи та служби частини. Місце служби - це будь-яке місце, яке співпадає з розташуванням військової частини, та визначене військовослужбовцю для виконання обов`язків з військової служби протягом встановленого часу або місце, де він повинен знаходитися за наказом або за розпорядженням командування.

Злочин, передбачений частиною 5 статті 407 КК України, вважається закінченим з моменту самовільного залишення винним військової частини або місця служби чи нез`явлення вчасно без поважних причин на службу.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 26.11.2024 у справі №125/773/23.

Виходячи з суті встановленого відповідачем порушення, суд вважає за необхідне зазначити, що самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Не вважається самовільним: залишення за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування в/ч, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. Вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.

Поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо та інші надзвичайні обставини, якщо причини затримки підтверджені відповідними документами.

Питання щодо наявності поважних причин вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин справи. Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.

Про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями, невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, у разі призначення або переведення до нового місця служби командир (начальник) військової частини доповідає своєму безпосередньому командиру та повідомляє начальнику органу військової служби правопорядку (ВСП) усно протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення. Після усного донесення та повідомлення протягом доби командир подає письмову доповідь.

Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.

Таким чином, за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.

Верховний Суд в постанові по справі №813/1021/17 від 19.02.2020 зазначив, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

В постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №804/4633/17 викладена правова позиція, що визначальною ознакою для встановлення факту самовільного залишення військової частини і місця служби є доведення вини військовослужбовця, якому такий проступок ставиться у провину.

Так, відповідно до пояснення старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_4 , ординатора лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 21.01.2025 позивач звернувся до старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_4 , ординатора лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 як до чергового лікаря в АДРЕСА_1 зі скаргами на постійні болі в поперековому відділі хребта. Огляд був зафіксований в Журналі ведення амбулаторних пацієнтів медичної роти військової частини НОМЕР_1 під №508 (21.01.2025 о 10:40). За результатами огляду ОСОБА_1 був скерований на консультацію до невропатолога в КНП «Недригайлівська лікарня», направлення на консультацію було зареєстровано в месенжері WhatsApp група Танки (медична служба танки) в 11:40 та отримано реєстраційний номер направлення №566.

23.01.2025 враховуючи дані консультативного висновку спеціаліста (невропатолога) КНП «Недригайлівська лікарня», в якому зазначено, що майор юстиції ОСОБА_1 потребує стаціонарного лікування, проте на даний час місця в КНП «Недригайлівська лікарня» відсутні, було зроблено запис в Журналі ведення амбулаторних пацієнтів медичної роти військової частини НОМЕР_1 під номером 517 та 518, та видано скерування на консультацію нейрохірурга у вузькоспеціалізований заклад ДУ «Інститут нейрохірургії імені академіка А.П. Ромоданова НАМН України» для вирішення необхідності хірургічного лікування даної хвороби, направлення було зареєстровано в месенжері WhatsApp група Танки (медична служба танки) в 08:53 та отримано реєстраційний номер направлення №607. Також 23.01.2025 було видано направлення на стаціонарне лікування в неврологічному відділенні КНП «Чернігівська ЦРЛ», оскільки вільних місць у КНП «Недригайлівська лікарня» та у ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_3 на час звернення були відсутні, а стан майора юстиції ОСОБА_1 потребував стаціонарного лікування. Направлення на госпіталізацію в неврологічне відділення КНП «Чернігівська ЦРЛ» було зареєстроване в месенжері WhatsApp App група Танки (медична служба танки) в 09:08 та отримано реєстраційний номер направлення №607. Також ОСОБА_1 повідомлено про надання доповіді керівництву під час консультацій та госпіталізацій в лікувальні установи. За час відсутності майора медичної служби тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичної служби ОСОБА_10 (у зв`язку з лікуванням), а саме в період з 21.01.2025 по 23.01.2025 нових бланків направлення (скерування) до медичної роти військової частини НОМЕР_1 не надходило (т. 2 а.с. 111-112, 113-116).

Відповідно до пояснення старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_11 , офіцера медичної служби військової частини НОМЕР_1 направлення на стаціонарне лікування майору юстиції ОСОБА_1 старший лейтенант медичної служби ОСОБА_11 не надавала. Направлення майору юстиції ОСОБА_1 надав старший лейтенант медичної служби ОСОБА_4 попередньо не погодивши видачу направлення на стаціонарне лікування, проігнорувавши усний наказ щодо видачі направлень на планове стаціонарне лікування, після погодження командиром (т. 2 а.с. 117-18).

Відповідно до пояснення старшого лейтенанта ОСОБА_6 , помічника начальника стройової частини військової частини НОМЕР_1 близько 14:30 23.01.2025 повернувшись з обіду до робочого місця в с. Терни Роменського району Сумської області старший лейтенант ОСОБА_6 помітила пустий стіл, за яким раніше постійно сидів майор юстиції ОСОБА_1 , був відсутній ноутбук та принтер, але не придала цьому значення. Наступного дня 24.01.2025 зранку теж не помітила майора юстиції ОСОБА_1 на робочому місці і ніяких рапортів не надавав. 25.01.2025 доповіла командиру військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення частини майором юстиції ОСОБА_1 . Того ж дня 25.01.2025 в присутності свідків старшого солдата ОСОБА_12 та капітана ОСОБА_13 отримала від майора ОСОБА_3 рапорт майора юстиції ОСОБА_1 від 25.01.2025, про те, що майор юстиції ОСОБА_1 планує лягати 27.01.2025 в КНП «Чернігівська центральна районна лікарня». Зранку 26.01.2025 прибувши на робоче місце побачила у себе на столі копію рапорту майора юстиції ОСОБА_1 вже від 23.01.2025 про те, що 24.01.2025 майор юстиції ОСОБА_1 вибуває на консультацію до міста Києва. Факт виявлення копії рапорту підтверджують свідки капітан ОСОБА_13 та старший солдат ОСОБА_14 (т. 2 а.с. 119).

Відповідно до пояснення майора ОСОБА_3 , заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 , 21.01.2025 до нього звернувся майор юстиції ОСОБА_1 і попросив відвезти до лікаря в медичну роту через проблеми зі спиною. 22.01.2025 майор юстиції ОСОБА_1 за порадою лікаря медичної роти звернувся до Недригайлівської лікарні. Де після огляду, було вказано на необхідність стаціонарного лікування (зі слів майора юстиції ОСОБА_1 ). 23.01.2025 майор юстиції ОСОБА_1 заніс до нього рапорт і повідомив, що йому необхідно перевіритись в Києві і попросив передати рапорт в стройову 25.01.2025. 24.01.2025 майор ОСОБА_3 зателефонував до майора юстиції ОСОБА_1 , який повідомив, що потребує стаціонарного лікування. 25.01.2025 майор юстиції ОСОБА_1 зателефонував до нього, щоб уточнити чи віддав рапорт та повідомив, що ліг в Чернігівську лікарню. Рапорт майора юстиції ОСОБА_1 майор ОСОБА_3 передав 25.01.2025 старшому лейтенанту ОСОБА_6 , помічнику начальника стройової частини військової частини НОМЕР_1 . Рапорт від 23.01.2025 майор юстиції ОСОБА_1 прислав майору ОСОБА_3 25.01.2025 вордовським чи pdf файлом з підписом і попросив роздрукувати і передати. Рапорт від 23.01.2025 майора юстиції ОСОБА_1 був переданий старшому лейтенанту ОСОБА_6 , помічнику начальника стройової частини військової частини НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 127-128).

Відсутність на службі позивача 23.01.2025 підтверджується також поясненнями старшого солдата ОСОБА_12 , діловода стройової частини військової частини НОМЕР_1 , капітана ОСОБА_13 , старшого солдата ОСОБА_14 , механіка-радіотелефоніста відділення управління штабу взводу зв`язку НОМЕР_4 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_15 , старшого помічника начальника відділення персоналу військової частини НОМЕР_1 , капітана юстиції військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_16 , офіцера юридичної служби, старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_17 , офіцера юридичної служби.

Суд зауважує, що запис в медичному журналі ведення амбулаторних пацієнтів свідчить лише про час прийому майора юстиції ОСОБА_1 (09:00 23 01 2025) (т. 2 а.с. 113-114), в той час як доказів поважності відсутності на робочому місці в другій половині дня не надані, а це вже більше трьох годин на добу, що є повноцінним та вагомим порушенням військової дисципліни, враховуючи вимоги додатку 12 до Інструкції з надання доповідей та донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.11.2018 №604 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.2018 за № 1451/32903.

Суд бере до уваги, що матеріали адміністративної справи не містять доказів того, що позивач звертався із рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про направлення на медичний огляд або у лікувальний заклад 23.01.2025.

Рапорт позивача від 23.01.2025, яким він повідомляє, що вибуває на консультацію до Інституту нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України (м.Київ) мстить відмітку «Невідомо хто положив на стіл. Одержано 26.01.2025» (т. 2 а.с. 123).

Згідно з пунктом 3.10.12. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40, подання документів на підпис (розгляд) командуванню (керівництву) військової частини (установи) здійснюється через службу діловодства. У разі необхідності надання всебічного компетентного пояснення з окремих проблемних питань проект документа подається на підпис у встановлений час відповідним заступником командира (керівника) або за його дорученням виконавцем, відповідальним за його підготовку.

Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559, визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (далі Порядок №531).

Так, відповідно до пункту 1 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації (пункт 1 розділу ІІ Порядку №531).

Рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+» (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України (пункт 1 розділу IV Порядку №531).

Таким чином, рапорт позивача від 23.01.2025 поданий неналежним чином, без дотримання вимог законодавства і не може вважатися належним повідомленням командира про вибуття на лікування.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що 23.01.2025 позивач самовільно залишив місце служби без поважних причин, не повідомивши у встановленого порядку командира, що є порушенням військової дисципліни та підставою для накладення дисциплінарного стягнення.

За наведених обставин, суд вважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.01.2025 №242 в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді суворої догани (п.2) та внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.01.2025 №28 (п.4) є правомірним і таким, який ґрунтується на основі достовірних та належних доказів про порушення позивачем службової дисципліни, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у виді сувора догана є співмірним до вчинених проступків.

Відповідно є необґрунтовані вимоги, щодо визнання протиправним та скасування п.19.8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2025 №28 (по стройовій частині), яким наказано вважати позивача таким, який самовільно залишив місце розташування підрозділу в підпорядкуванні УВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 23.01.2025. Отже, у задоволені позовних вимог в цій частині належить відмовити.

Водночас судом встановлено, що відповідно до відповіді Державної установи «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П.Ромоданова НАМН України» від 17.11.2025 №1132/05 ОСОБА_1 звертався за консультацією до консультативно-поліклінічного відділення ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П.Ромоданова НАМН України» 24.01.2025 за направленням військової частини, що підтверджується копією медичної картки амбулаторного хворого №25-73040 від 24.01.2025 (т. 3 а.с. 55-58).

Таким чином, доводи відповідача про самовільне залишення позивачем військової частини НОМЕР_1 24.01.2025 спростовуються наявними в матеріалах даної адміністративної справи доказами.

По-третє, щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за січень - лютий 2025 року (в тому числі премії).

Відповідно до довідок-витягів з розрахунку платіжних відомостей щодо розміру грошового забезпечення позивача від 28.08.2025 №566/1 та від 09.09.2025 №1433 (т. 2 а.с. 89, 90) позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення за січень 2025 року на загальну суму 15676,84 грн (посадовий оклад 4883,23 грн, оклад за військове звання 1253,55 грн, надбавка за вислугу років 3068,39 грн, надбавка за особливості проходження служби 5983,35 грн, премія 0,00 грн, надбавка військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень 488,32 грн); за лютий 2025 року на загальну суму на загальну суму 33 044,40 грн (посадовий оклад 5220,00 грн, оклад за військове звання 1340,00 грн, надбавка за вислугу років 3280,39 грн, надбавка за особливості проходження служби 6396,00 грн, премія 16286,40 грн, надбавка військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень 522,00 грн).

Позивачу не виплачувалося грошове забезпечення за період з 23.01.2025 по 24.01.2025 та премія за січень 2025 року становить 0% (наказ від 05.02.2025 №467) у зв`язку з тим, що позивач самовільно залишив військову частину та був відсутній на службі без поважних на те причин в період з 23.01.2025 по 24.01.2025. За лютий 2025 року позивачу нарахована та виплачена премія у розмірі 80% (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.03.2025 №882)

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частин 13 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Відповідно до пункту 15 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Розділом XVІ Порядку виплати №260 визначено підстави та порядок преміювання військовослужбовців.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків (пункт 3 розділу XVІ Порядку виплати №260).

Згідно з пунктом 4 розділу XVІ Порядку виплати №260 при порушенні військової дисципліни або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, незадовільному виконанні службових обов`язків, виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах, зокрема: у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «сувора догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму більше чотирьох до восьми прожиткових мінімумів включно, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, - 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

Командир військової частини здійснює преміювання в зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення (за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято в установленому законодавством порядку у цьому самому місяці)) або за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності.

Відповідно до пункту 5 розділу XVІ Порядку виплати №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках, зокрема: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини щодо відсутності позивача на службі 24.01.2025 через проходження стаціонарного лікування на законних підставах, останній не мав права позбавляти позивача грошового забезпечення за 24.01.2025, тому позовні вимоги в цій частині належить задовольнити, визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за 24.01.2025 в повному обсязі та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за 24.01.2025 в повному обсязі.

Відповідно підлягає скасуванню пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.02.2025 №242 в частині не виплати позивачу грошового забезпечення за 24.01.2025.

Водночас відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за 23.01.2025 та премії за січень 2025 року.

Також з огляду на викладене вище, зважаючи на правомірне накладення на позивача наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.02.2025 №242 дисциплінарного стягнення у виді суворої догани відповідач, нарахувавши та виплативши позивачу премію у розмірі 80% у лютому 2025 року, діяв відповідно до вимог законодавства.

По-четверте, щодо невиплати позивачу додаткової винагороди в розмірі до 30000,00 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану») за період з 04.12.2024 по 24.01.2025, з 11.02.2025 по 13.02.2025 , з 04.03.2025 по 11.03.2025, з 29.03.2025 по 31.03.2025.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та триває на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі Постанова №168), абзацом 3 пункту 1-1 якої установлено, що військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абзац 1пункту 1-2 Постанови №168 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 419 від 12.04.2024)

Розділом XXXIV Порядку №260 визначені особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах, зокрема 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;

з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;

з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;

у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;

у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).

Відповідно до пункту 3 розділу XXXIV Порядку №260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Пунктами 9, 10 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно з пунктом 15 розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Судом встановлено наступні обставини.

За період з грудня 2024 по березень 2025 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 30000 грн, передбачена постановою КМУ №168, що підтверджується довідками-витягами щодо розміру грошового забезпечення позивача від 28.03.2025 №581, від 28.08.2025 №566/1 та від 09.09.2025 №1433 (т. 2 а.с. 89, 90, т. 3 а.с. 47 зворот).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.10.2024 №288 майор юстиції ОСОБА_1 , помічник командира бригади з правової роботи начальник юридичної служби вважається таким, що вибув у шпиталь з 03.10.2025 (т. 2 а.с. 171).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.12.2024 №355 майор юстиції ОСОБА_1 , помічник командира бригади з правової роботи начальник юридичної служби вважається таким, що прибув з шпиталю в підпорядкування УВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 04.12.2024 (т. 2 а.с. 172).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.02.2025 №43 майор юстиції ОСОБА_1 , помічник командира бригади з правової роботи начальник юридичної служби вважається таким, що прибув з шпиталю в підпорядкуванні УВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 11.02.2025 (т. 2 а.с. 164).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.02.2025 №45 майор юстиції ОСОБА_1 , помічник командира бригади з правової роботи начальник юридичної служби вважається таким, що вибув у шпиталь з 13.02.2025 (т. 2 а.с. 165).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.03.2025 №64 майор юстиції ОСОБА_1 , помічник командира бригади з правової роботи начальник юридичної служби вважається таким, що прибув з шпиталю в підпорядкуванні УВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 04.03.2025 (т. 2 а.с. 166).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.03.2025 №70 майор юстиції ОСОБА_1 , помічник командира бригади з правової роботи начальник юридичної служби вважається таким, що вибув у щорічну основну відпустку з 10.03.2025 (т. 2 а.с. 167).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.03.2025 №90 майор юстиції ОСОБА_1 , помічник командира бригади з правової роботи начальник юридичної служби вважається таким, що прибув з щорічної основної відпустки з 29.03.2025 (т. 2 а.с. 168).

Наказом командира військової частини військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.03.2025 №92 позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 31.03.2025 (т. 2 а.с. 169).

Таким чином, у період з 03.10.2024 по 31.03.2025 (180 день) позивач перебував на службі 60 днів, 99 днів на лікуванні, 19 днів у відпустці та 1 день (як вже встановлено судом 23.01.2025) самовільно залишив військову частину.

Вказаними наказами дійсно підтверджується факт перебування позивача в районі виконання завдання в підпорядкуванні УВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Водночас у розумінні Порядку виплат №260 перебування позивача в підпорядкуванні УВ «КУРСЬК не є доказом виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Докази того, що позивач у спірні періоди виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), що є підставою для виплати додаткової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України №168 у розмірі 30 000 грн, не надано, про обставини такої участі у позовній заяві не зазначено, відповідач їх також не підтверджує.

З огляду викладене, суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень вимог чинних нормативно-правових актів частині ненарахування та невиплати додаткової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України №168 у розмірі 30000 грн.

Відтак, з урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди в розмірі до 30000,00 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 04.12.2024 по 24.01.2025, з 11.02.2025 по 13.02.2025 , з 04.03.2025 по 11.03.2025, з 29.03.2025 по 31.03.2025 включно та відповідно зобов`язанні відповідача нарахувати та виплатити вказану винагороду за спірні періоди.

По-п`яте, щодо вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за весь час такої затримки з 04.12.2024 по день винесення судового рішення, у відповідності до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Положення статей 2, 3 Закону №2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців; дається визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону; а також порядок обчислення суми компенсації.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Як встановлено судом грошове забезпечення за 24.01.2025 не було нараховане позивачу, а тому підстави для присудження компенсації відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» на час розгляду даної адміністративної справи відсутні.

За цих обставин, суд вважає, що задоволення судом таких позовних вимог на стадії виниклих між сторонами в цій справі спірних правовідносин не відповідатиме завданням адміністративного судочинства, визначеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідачем ще не були реалізовані надані йому дискреційні повноваження щодо нарахування відповідної суми компенсації.

По-шосте, щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає про таке.

Так, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні, нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п.57).

Суд зауважує, що позивачем не подано до суду жодного медичного документу (довідки, виписки з історії хвороби, висновки лікарів), що підтверджували би погіршення фізичного чи психічного стану здоров`я останнього. Не подано жодного психологічного висновку (висновки психолога або психотерапевта), що підтверджували би наявність у позивача емоційних переживань, стресу, тривоги, страху чи інших негативних наслідків. Не подано до суду письмових доказів (листи, електронні повідомлення, публікації), які б підтверджували образи чи інші дії, що заподіяли моральної шкоди позивачу. Не подано жодного аудіо-, відеозапису (записи розмов, відеозйомка подій), які підтверджують факт заподіяння позивачу моральних страждань. Позивачем не подано жодних показань свідків, які могли би підтвердити емоційні страждання, зміни в поведінці, погіршення самопочуття у останнього.

А отже, враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також підтвердження причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і завданням позивачеві від цього моральної шкоди, вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

По-сьоме, позивачем подано клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, при вирішенні якого суд зважає на те, що в розумінні статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що рішення суду виконане не буде.

При вказаних обставинах, суд вважає, що в задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду необхідно відмовити.

Згідно із частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа №802/2236/17-а).

Водночас суд враховує, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.01.2025 №242 в частині не виплати грошового забезпечення за 24.01.2025 майору юстиції ОСОБА_1 , помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати майору юстиції ОСОБА_1 , помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби грошового забезпечення за 24.01.2025 в повному обсязі.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення майору юстиції ОСОБА_1 , помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби за 24.01.2025 в повному обсязі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено 15 грудня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО