Справа № 200/8349/25
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року Справа№200/8349/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028 (для листування 33608), Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, 7, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

28.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.07.2025 № 64 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 17.07.2025 року, зарахувавши до спеціального стажу позивача, відповідно до ст.ст. 6, 7, 12, 13, 56, пункту г статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII, періодів роботи з 17.07.1987 по 20.10.1987 та з 19.02.1990 по 20.05.2022.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач 17.07.2025 року звертався до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До вказаної заяви позивач додавав анкету-опитування та копії документів. Рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.07.2025 № 64 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, Станом на 11 жовтня 2017 року стаж за вислугу років становить 18 років 9 місяців 11 днів вказано. Доказів на підтвердження направлення позивачу повідомлення про необхідність надання додаткових документів матеріали справи не містять. Зазначає, що робота позивача на посадах водій-докер, механізатор (водій-докер) в період з 17.07.1987 по 20.10.1987 та з 19.02.1990 по 20.05.2022 підтверджується трудовою книжкою та довідкою.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухваленні рішення у справі. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , довідку форми ОК-5, розрахунок стажу.

Відповідач правом наданим ст. 162 КАС не скористався, в установлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_3 , Позивач в спірні періоди працював:

17.07.1987 року прийнято помічником машиніста тепловоза в залізнодорожних комплекс в Ждановський морський торговельний порт;

20.10.1987 року звільнений у зв`язку з призовом в радянську армію;

з 30.10.1987 року по 04.12.1989 року служба в лавах радянської армії;

19.02.1990 року прийнято учнем укладача залдорцех в Маріупольський морський торговельний порт;

06.04.1990 року переведено укладачем залдорцех;

03.01.1991 року переведено помічником машиніста тепловоза;

25.05.1992 року переведено учнем докера механізатора УКК;

25.07.1992 року переведено докером-механізатором;

01.01.2011 року згідно з класифікатором професій ДК 003: 2010 назву посади змінено на механізатор (докер-механізатор) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах;

20.05.2022 року звільнено за угодою сторін.

Згідно довідки виданої Державним підприємством «Маріупольський морський торговельний порт» від 22.02.2024 року № 107/ВС зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працював в ДП «Маріупольський морський торговельний порт» з 17.07.1987р. (Наказ від 17.07.1987р. № 1044к) по 20.10.1987р. (Наказ від 20.10.1987р. № 1524к), та з 19.02.1990р. (Наказ від 19.02.1990р. № 214к) по 20.05.2022р. (Наказ від 06.09.2022р. № 211-к/вс).

Ждановський морський торговельний порт перейменовано на Маріупольський морський торговельний порт у зв`язку з перейменуванням м. Жданов на м. Маріуполь на підставі постанови Ради Міністрів СРСР за №46 від 23.01.1989р. Маріупольський державний морський торговельний порт перейменовано на Державне підприємство «Маріупольський морський торговельний порт» на підставі наказу Міністерства транспорту та зв`язку № 160 від 28.04.2005р., наказу по порту № 227 від 25.05.2005р.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній виданої Державним підприємством «Маріупольський морський торговельний порт» від 22.02.2024 року № 105/ВС, Позивач працював повний робочий день на Державному підприємстві «Маріупольський морський торговельний порт», за період з 25.07.1992р. (Наказ від 25.07.1992р. № 534к) по 10.10.2017р. Закон України «Про пенсійне забезпечення» виконував вантажно-розвантажувальні роботи повний робочий день за професією, посадою докер-механізатор; механізатор (докер-механізатор) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах. Стаж роботи за даною професією надає право на пільгову пенсію за вислугою років, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. ст. 55 пункт «г». Підстава видачі технологія підприємства, штатний розпис, особова картка.

16.07.2025 року позивач звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугою років з 55 років у відповідності до вимог пункту г статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вказану заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

За результатом розгляду заяви від 16.07.2025 року прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.07.20255 № 64. В рішенні зокрема зазначено, що вік заявника 56 років 0 місяців 2 дні. Страховий стаж особи становить 35 років 11 місяців 9 днів. Станом на 11 жовтня 2017 року стаж за вислугу років становить 18 років 9 місяців 11 днів. Результати розгляду документів доданих до заяви: - за доданими документами до страхового стажу зараховано періоди трудової діяльності.

Пільгова довідка від 22.02.2024 року №105/В, що видана Державним підприємством Маріупольський морський торговельний порт потребує перевірки, оскільки підтвердити характер виконуваної роботи можливо документами для підтвердження пільгового стажу роботи, а саме: особова картка Ф-П2, особові рахунки про нарахування заробітної плати, накази про надання основних відпусток, додаткових відпусток за роботу в шкідливих умовах.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.".

Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через відсутність необхідного стажу за вислугу років та відсутність інформації про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідних для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV встановлено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (на 11.10.2017 року) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до абзацу другого пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років за стаж, необхідний для призначення такої пенсії.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» набрав чинності 11.10.2017.

Згідно з абзацами першим і другим пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015 право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 01.04.2024 право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII. У рішенні також вказувалось, що вказані положення, які визнані не конституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, п. «г» ст. 55 Закону № 1788-XII з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2019 від 04.06.2019 діє у редакції, що була чинною до 01.04.2015, тобто до внесення у неї змін Законами № 213-VIII від 02.03.2015.

Редакція п. «г» ст. 55 Закону № 1788-XII від 09.12.2012 передбачала, що право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (п. д частини 3 ст. 56 Закону № 1788).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3, 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, з наведеного вбачається, що уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Крім того, судом взято до уваги зміст положень Порядку №637, відповідно до п. 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 року в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року по справі №686/3264/16-а зазначено необхідність застосування саме записів у трудовій книжці, а надання довідок вимагається у разі відсутності в ній відповідних записів.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_3 , Позивач в спірні періоди працював:

17.07.1987 року прийнято помічником машиніста тепловоза в залізнодорожних комплекс в Ждановський морський торговельний порт;

20.10.1987 року звільнений у зв`язку з призовом в радянську армію;

з 30.10.1987 року по 04.12.1989 року служба в лавах радянської армії;

19.02.1990 року прийнято учнем укладача залдорцех в Маріупольський морський торговельний порт;

06.04.1990 року переведено укладачем залдорцех;

03.01.1991 року переведено помічником машиніста тепловоза;

25.05.1992 року переведено учнем докера-механізатора УКК;

25.07.1992 року переведено докером-механізатором;

20.05.2022 року звільнено за угодою сторін.

Суд зазначає, що трудова книжка Позивача містить належним чином здійснені записи щодо спірних періодів роботи, які не мають дефектів їх вчинення та наведені відомості у трудовій книжці про роботу позивача за вказаний період свідчать про зайнятість останнього на відповідних посадах.

Отже, робота позивача зокрема на посадах докер-механізатор в період з 25.07.1992 року по 20.05.2022 року підтверджується трудовою книжкою.

Окрім того, згідно довідки виданої Державним підприємством «Маріупольський морський торговельний порт» від 22.02.2024 року № 107/ВС зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працював в ДП «Маріупольський морський торговельний порт» з 17.07.1987р. (Наказ від 17.07.1987р. № 1044к) по 20.10.1987р. (Наказ від 20.10.1987р. № 1524к), та з 19.02.1990р. (Наказ від 19.02.1990р. № 214к) по 20.05.2022р. (Наказ від 06.09.2022р. № 211-к/вс).

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній виданої Державним підприємством «Маріупольський морський торговельний порт» від 22.02.2024 року № 105/ВС, Позивач працював повний робочий день на Державному підприємстві «Маріупольський морський торговельний порт», за період з 25.07.1992р. (Наказ від 25.07.1992р. № 534к) по 10.10.2017р. Закон України «Про пенсійне забезпечення» виконував вантажно-розвантажувальні роботи повний робочий день за професією, посадою докер-механізатор; механізатор (докер-механізатор) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах. Стаж роботи за даною професією надає право на пільгову пенсію за вислугою років, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. ст. 55 пункт «г». Підстава видачі технологія підприємства, штатний розпис, особова картка.

Вказаними довідками підтверджено пільговий стаж позивача з 25.07.1992 року по 20.05.2022 року за професією докер-механізатор у Маріупольському морському торгівельному порту що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином період роботи Позивача з 25.07.1992 року по 20.05.2022 року за професією докер-механізатор, механізатор (докер-механізатор) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах у Маріупольському морському торгівельному порту підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Проте періоди роботи Позивача у Маріупольському морському торгівельному порту з 17.07.1987 року по 20.10.1987 року на посаді «помічник машиніста тепловоза» та з 19.02.1990 року по 24.07.1992 року на посадах «учень укладача, укладач», «помічник машиніста тепловоза», «учень докера механізатора УКК» не підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, оскільки вказані посади не визначені пунктом «г» статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Суд зазначає, що станом на 16.07.2025 року, день подачі заяви про призначення пенсії за вислугою років, позивач досяг 56-річного віку.

Із врахуванням Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення» та рішення Конституційного суду № 2-р/2019 від 04.06.2019, з матеріалів справи судом було встановлено, що Позивач станом на 11.10.2017, мав страховий стаж більше 30 років, з них більше 25 років на роботах на посаді механізатора (докера-механізатора) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, та станом на 16.07.2025 року, день подачі заяви про призначення пенсії за вислугою років, досяг 56-річного віку, що є достатнім для призначення пенсії за вислугою років у відповідності до вимог пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015.

Щодо доводів відповідача зазначених у спірному рішенні з приводу перевірки пільгової довідки від 22.02.2024 року №105/В та відсутності інформації про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, суд зазначає наступне.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Проте, суд звертає увагу на те, що а ні Закон № 1058-ІV, а ні Порядок № 22-1 не містять встановленого зразка форми заяви про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення РФ.

Верховний Суд у постанові від 23.09.2024 у справі № 620/2027/23 вказав, що доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.

Поряд із цим, у постанові від 17 вересня 2024 року у справі №580/3576/22 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність інформації про припинення виплати пенсії на території держав-учасниць Угоди не може бути підставою для відмови у призначенні, поновленні виплати пенсії за новим місцем проживання пенсіонера.

Отже, не зазначення Позивачем при поданні заяви про призначення пенсії інформації про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації не може бути окремою підставою для відмови у призначенні пенсії.

Частинами 1, 3 статті 44 Закону № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до пункту 4.7. Поряду подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за N 1566/11846 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Крім того, суд зазначає, що згідно із пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно з пп.2 п.6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за №40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Таким чином, законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Всупереч наведеному, відповідачем не надано суду доказів щодо здійснення ним своїх повноважень в частині отримання додаткових документів/надання заявнику допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до спеціального стажу.

Згідно із ч. 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З наведених норм вбачається, що правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву в записах в трудовій книжці, відповідач має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №672/914/16-а та від 11 липня 2019 року у справі № 127/1849/17.

Однак, під час судового розгляду, судом не встановлено, що відповідачем були здійснені дії, спрямовані на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити трудовий стаж позивача.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Верховний Суд в постанові від 24.04.2019 року в справі №815/1554/17 аналізуючи практику Європейського Суду з прав людини вказав на те, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Оскарженим рішенням органу Пенсійного фонду України позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу за вислугу років.

При цьому суб`єктом владних повноважень в оскарженому рішенні періоди роботи позивача, які зараховані до стажу що дає право на пенсію за вислугу років, а які не зараховані, не зазначені; законні підстави такого не зарахування не наведені; рішення прийнято без наведення відповідних обґрунтувань для його прийняття.

Вказане не відповідає загальному принципу правової визначеності.

Вказане свідчить про те, що відповідач діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, і, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв незаконне і необґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.07.2025 № 64 підлягає визнанню неправомірним та скасуванню (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо похідних позовних вимог зобов`язального характеру.

Згідно з ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом.

Суд позбавлений можливості зобов`язати відповідача зарахувати зазначені позивачем періоди, про які йдеться в похідних позовних вимогах, до відповідного стажу та призначити позивачу пенсію за віком, оскільки відповідачем виконані не всі умови, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення: в оскарженому рішенні не досліджено всі періоди роботи позивача, не зазначено, які саме періоди роботи зараховані до страхового стажу (що унеможливлює визначення судом всіх не зарахованих періодів). Дії (або рішення, або бездіяльність) відповідача щодо такого не зарахування в даній справі не оскаржуються та не є предметом спору в ній.

Отже, відповідачем виконані не всі умови, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Вчинення таких дій входить до безпосередньої компетенції органу Пенсійного фонду України.

Верховний Суд в постанові від 10.04.2018 року в справі № 348/2160/15-а (провадження № К/9901/32093/18) дійшов висновку, що обов`язок щодо обчислення загального стажу роботи особи та стажу роботи, що дає право на пенсію за віком, покладено на орган Пенсійного фонду України, а тому для вирішення питання щодо призначення та виплати пенсії відповідачу слід встановити всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії за віком.

В той же час, оскільки права позивача порушені, і прийняття рішення на користь позивача, в тому числі зарахування періодів роботи до відповідного стажу належить до безпосередніх повноважень органу Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку, що решта позовних вимог підлягає задоволенню частково шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, який прийняв оскаржене рішення, повторно вирішити питання, щодо якого звернувся позивач (тобто повторно розглянути заяву позивача, за результатом розгляду якої прийнято оскаржене рішення), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (п. 10 ч. 2 ст. 245, ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини другої статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позивачем вимог.

За вимогами ч. 3, 8 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухваленні рішення у справі.

На час розгляду справи докази сплати судового збору Позивачем не надано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 968,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача на користь Державного бюджету.

З огляду на викладене, на підставі положень ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028 (для листування 33608), Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, 7, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.07.2025 № 64 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028 (для листування 33608), Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, 7, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії від 16.07.2025 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028 (для листування 33608), Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, 7, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 17 грудня 2025 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров