Справа № 120/685/25
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/685/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук Максим Петрович

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

15 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.05.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про відмову у призначення ОСОБА_1 пенсії від 19.11.2024 № 01.

Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу такі періоди працевлаштування: з 05.01.1990 по 09.01.1993, з 01.06.1993 по 22.04.1996, червень-липень 2009 року.

В іншій частині позовних вимог, а саме щодо призначення пенсії - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує про обгрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2024 позивачка звернулася до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказану заяву за принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуто головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області.

Так, за результатами розгляду заяви цим територіальним управлінням Пенсійного фонду прийнято рішення від 19.11.2024 № 01 про відмову у призначенні пенсії, з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачка звернулася за захистом свої прав до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення в оскаржуваній частині виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі вказаної норми апеляційний суд не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) встановлені умови призначення пенсії за віком. За загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного стажу, визначеного у статті 26 Закону № 1058-IV, який у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому страховий стаж після 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до матеріалів справи, зокрема, оскаржуваного рішення, наявний страховий стаж позивачки складає 19 років 9 місяців 18 днів.

Водночас до страхового стажу позивачки не зараховано, зокрема період роботи у колгоспі та КСП "Переможець" з 05.01.1990 по 09.01.1993 згідно архівних довідок КП "Хмільницький трудовий архів" від 04.11.2024 № 971, 972 та період з 01.06.1993 по 22.04.1996 згідно архівної довідки Трудового архіву Горохівської міської ради від 04.11.2024 № 345/01-26, оскільки дошлюбне прізвище " ОСОБА_2 " не відповідає витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 30.08.2024 № 6 " ОСОБА_3 ".

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (надалі, також - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з приписів Порядку № 637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.

Відповідно до трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 позивачка працювала у колгоспі та КСП "Переможець" з 05.01.1990 по 09.01.1993 та працювала на Дорожнянському плодозаводі з 01.06.1993 по 22.04.1996.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вказані записи є чіткими, а тому трудова книжка є достатньою підставою для підтвердження стажу роботи позивачки.

При цьому відповідні довідки про підтвердження періоду працевлаштування необхідні лише у випадку відсутності трудової книжки або у випадку відсутності належних відомостей у такій.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 2 статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно матеріалів справи позивачкою було надано довідки про відпрацьовану кількість трудоднів за період працевлаштування у колгоспі.

Водночас, вказані довідки не прийнято до уваги, з огляду на невідповідність прізвища.

З цього приводу, судом першої інстанції правильно вказано, що позивачка не може нести відповідальності за неналежне оформлення уповноваженими особами довідок або ж дій реєстратора.

Більше того, вказана довідки у повному обсязі дає змогу ідентифікувати особу позивачки, оскільки описка у прізвищі не є такою, що свідчить про його приналежність іншій особі.

Відтак, періоди працевлаштування 05.01.1990 по 09.01.1993 (3 роки 5 днів) та 01.06.1993 по 22.04.1996 (2 роки 10 місяців 22 дні) протиправно не зараховані головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області.

Окрім того, відповідно до оскаржуваного рішення позивачці не зараховано періоди за серпень 2007 року, червень-вересень 2008 року, червень-липень 2009, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Водночас, відповідно до ст. 106 Закону № 1058-ІV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Тобто, позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 (справа № 208/6680/16-а (2а/208/245/16)) та від 24.05.2018 (справа № 490/12392/16-а).

При цьому судом першої інстанції встановлено, що згідно розрахунку права на пенсію за віком, періоди серпня 2007 року та червня-вересня 2008 року зараховано органом Пенсійного фонду України, що в апеляційному суді не оскаржується.

Разом з тим позивачем протиправно не зараховано до страхового стажу лише період з червня-липня 2009 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 19.11.2024 № 01 є протиправним та підлягає скасуванню та наявні підстави для зобов`язання головного управління Пенсійного фонду у Рівненській області зарахувати вказані періоди працевлаштування.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.