Справа № 400/2835/25
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/2835/25

Категорія 112010201Головуючий у суді І інстанції: Гордієнко Т.О. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 р. у справі № 400/2835/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 13.03.2025 №99 та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №99 від 13.03.2025 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області № 3/2-518/25 від 24.02.2025року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням встановленого з 01.01.2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 3028,00 грн.; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 29.08.2024 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області № 3/2-518/25 від 24.02.2025 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум довічного грошового утримання судді у відставці та встановленого з 01.01.2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 3028 грн., мотивуючи його тим, що відповідач 1 протиправно відмовив позивачу у перерахунку пенсії на підставі довідки ТУ ДСА.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що в супереч положенням ч. 4 ст. 78 КАС України судом першої інстанції було вжито дії спрямовані на встановлення наявності або відсутності підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці з урахуванням довідки ТУ ДСА в Миколаївській області № 3/2-518/25 від 24.02.2025, виданої на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі №400/9815/24. Вжиття вищезазначених дій судом першої інстанції в підсумку обумовило ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання. А саме щодо питання застосовної величини («прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3028 грн» чи «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні») при обчисленні розміру довічного грошового утримання судді у відставці.

21.07.2025 року ГУ ПФУ у Львівській області надало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у якому вказує на те, що оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2025 по справі № 240/9028/24 дійшла висновку, що немає правових підстав для перерахунку суддівської винагороду з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 3028 грн., то й немає підстав для перерахунку пенсії позивачу з урахуванням довідки ТУ ДСА у Миколаївській області від 24.02.2025, тому спірне рішення відповідача 1 та застосування для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці прожиткового мінімуму в розмірі 2102 грн. є правомірним.

22.07.2025 року ОСОБА_1 надав до суду апеляційної інстанції відповідь відзив на апеляційну скаргу у якому вказує на те, що відповідно до висновку КАС ВС відображеного в п.2.1 Постанови від 03 лютого 2025 року у справі № 620/1515/24, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання за зверненням судді у відставці, за умови надання останнім довідки про розмір суддівської винагороди, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Таке звернення має бути належним чином та у встановленому законом порядку розглянуто органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання. Всупереч ст.129-1 Конституції України, ст.14 КАС України та всупереч положенням Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України № 3-1 (яким не визначені повноваження територіальних органів Пенсійного фонду України з ревізування складових довідки про розмір суддівської винагороди для визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці), Відповідач-1 за результатом розгляду заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відмовив у її задоволенні посилаючись на незмінність розміру величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», тим самим здійснив ревізування складових довідки, правильність оформлення та складових якої встановлені рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 cічня 2025 року у справі № 400/9815/24.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач відповідно до Указу Президента України Про призначення суддів від 07 березня 2001 року №165/2001 та Постанови Верховної Ради України від 16 березня 2006 року № 3564 обіймав посаду судді Веселинівського районного суду Миколаївської області в період з 07.03.2001 року по 29.08.2024 року

29 серпня 2024 року рішенням Вищої ради правосуддя № 2583/0/15-24 позивача було звільнено з посади судді Веселинівського районного суду Миколаївської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII.

З серпня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивачу нараховує та виплачує виходячи із розміру суддівської винагороди, вказаної в довідці ТУ ДСА України в Миколаївській області № 7/1-1737/24 від 02.09.2024 року та визначеної останнім виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні.

На підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі № 400/9815/24 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області 24.02.2025 року видано нову довідку № 3/2-518/25 про суддівську винагороду, обчислення якої здійснено із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 3028 грн. та розмір суддівської винагороди станом на 29.08.2024 року складає 172 596, 00 грн.

06 березня 2025 позивач звернувся до Пенсійного фонду України з письмовою заявою по перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Заява позивача відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській, який рішенням №99 від 13.03.2025 року у перерахунку відмовив, підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного утримання позивача у справі з врахуванням довідки від 24.02.2025 № 3/2-518/25 немає, оскільки з січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді не змінювався.

Не погоджуючись із таким Рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2025 дійшла висновку, що немає правових підстав для перерахунку суддівської винагороду з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 3028 грн., то й немає підстав для перерахунку пенсії позивачу з урахуванням довідки ТУ ДСА у Миколаївській області від 24.02.2025 року.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно пункту 24 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402 з 01.01.2020 розмір посадового окладу для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Стаття 130 Конституції України визначає, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Так, згідно із частиною другою статті 133 Закону № 2453-VI суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до Закону України від 14.11.2019 № 294-ІХ Про Державний бюджет України на 2020 рік (далі Закон № 294) прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року складає 2102,00 грн.

Згідно до Закону України від 02.12.2021 № 1928-ІХ Про Державний бюджет України на 2022 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2022 року складає 2102,00 грн.

Відповідно до Закону України від 03.11.2022 № 2710-ІХ Про Державний бюджет України на 2023 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2023 року складає 2102,00 грн.

Згідно до Закону України від 09.11.2023 № 3460-ІХ Про Державний бюджет України на 2024 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2024 року складає 2102,00 грн.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1) перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини другої статті 27 Закону України "Про Конституційний Суд України".

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Порядку № 3-1 заява про призначення / перерахунок щомісячного довічного грошового утримання (додаток 1) подається до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання) суддею особисто або через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.

Пунктами 6, 7, 8 розділу IV Порядку № 3-1 передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.

За змістом частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI з урахуванням Рішення Конституційного Суду від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018 посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 24.04.2025 по справі № 240/9028/24 щодо питання наявності підстав для застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня календарного року відповідно до абзацу четвертого статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік та абзацу четвертого статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік, для розрахунку посадового окладу позивачки у спірному періоді Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

Закон № 966-XIV дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Згідно зі статтею 1 цього Закону прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Частиною третьою статті 4 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Так, за змістом абзацу четвертого статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб було встановлено у розмірі 2684 гривні.

Водночас згідно з абзацом п`ятим цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, було встановлено у розмірі 2102 гривні.

Аналогічно абзацом четвертим статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено у розмірі 3028 гривень, а згідно з абзацом п`ятим цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - у розмірі 2102 гривні.

Отже, окремими приписами законів України Про Державний бюджет України на 2023 рік, Про Державний бюджет України на 2024 рік з 1 січня 2023 року та з 1 січня 2024 року відповідно встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

У цьому аспекті Велика Палата Верховного Суду зауважує, що наведені приписи абзацу п`ятого статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік та абзацу п`ятого статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивачки, відповідач-1 діяв на законних підставах.

Водночас викладений у цій справі висновок Великої Палати Верховного Суду відрізняється від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22, від 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23 та ін. Спори у цих справах стосувалися застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року.

У наведених справах Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV, і в цьому ж Законі закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум. Ураховуючи те, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді і за приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

За позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цій категорії спорів закон про Державний бюджет України на відповідний рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Велика Палата Верховного Суду не погоджується з наведеними висновками з таких міркувань.

Безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Водночас законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.

Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) про якість судових рішень вказала, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні (пункт 49).

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 17 Закону № 1402-VIII єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.

У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі Чепмен проти Сполученого Королівства (Chapman v. the United Kingdom, заява № 27238/95) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), зміни суспільного контексту.

Отже, Велика Палата Верховного Суду має відступати від попередніх висновків Верховного Суду чи конкретизувати їх за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання.

З огляду на викладене та з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23, і зазначає про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Велика Палата Верховного Суду нагадує, що незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого вона відступила, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від правової позиції, викладеної в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, може не вказувати всі такі рішення, оскільки суд відступає від правової позиції, а не від судових рішень.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2025 дійшла висновку, що немає правових підстав для перерахунку суддівської винагороду з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 3028 грн., то й немає підстав для перерахунку пенсії позивачу з урахуванням довідки ТУ ДСА у Миколаївській області від 24.02.2025, тому спірну рішення відповідача 1 та застосування для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці прожиткового мінімуму в розмірі 2102 грн. є правомірним.

Довідка про суддівську винагороду № 3/2-518/25 видана Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області 24.02.2025 року є виконанням судового рішення у справі № 400/9815/24, ухваленого між позивачем та Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області без участі органів Пенсійного фонду України. Зазначене рішення має преюдиційне значення лише щодо встановлення факту обов`язку Територіального управління видати таку довідку. Однак воно не звільняє Головне управління Пенсійного фонду України від обов`язку перевіряти відповідність зазначених у довідці даних вимогам чинного законодавства на момент здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Довідка про суддівську винагороду не є безумовною підставою для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зазначений у ній розмір суддівської винагороди може бути врахований лише за умови, що він визначений відповідно до вимог чинного на момент здійснення перерахунку законодавства, у тому числі з урахуванням установленого Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді. Якщо ж сума, зазначена у довідці, не відповідає нормативно визначеним критеріям обчислення суддівської винагороди, вона не може слугувати підставою для перерахунку, а сам факт видачі довідки не створює для органу Пенсійного фонду обов`язку здійснювати перерахунок довічного грошового утримання з урахуванням такого розміру.

Вказане узгоджується з положеннями частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що виключає можливість проведення перерахунку довічного грошового утримання на підставі довідки, у якій зазначено розмір суддівської винагороди, визначений із порушенням вимог законодавства.

Зазначене повністю узгоджується з підходом Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 12 червня 2024 року у справах №380/9798/23 та №380/9974/23, від 20 червня 2024 року у справі №520/9891/23, а також від 26 травня 2025 року у справі №420/32864/24, згідно з яким сама по собі видана довідка про розмір грошового забезпечення не гарантує врахування зазначеного в ній розміру під час подальшого перерахунку в повному обсязі.

Такий підхід підкреслює необхідність дотримання збалансованого та обґрунтованого підходу до процесу перерахунку довічного грошового утримання, який передбачає не лише захист прав осіб, що отримують відповідні виплати, але й дотримання принципів законності, правової визначеності, пропорційності та фінансової стабільності держави. Зазначений баланс є необхідною умовою функціонування системи соціального забезпечення, що має ґрунтуватися на єдності правових підстав для перерахунку та можливостях бюджетного фінансування, аби гарантувати справедливість, передбачуваність і сталість правовідносин у цій сфері.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у пунктах 66 70 своєї Постанови по справі № 520/32171/24 від 17 листопада 2025 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року по справі № 400/2835/25, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький