Справа № 752/21453/25
Суддя: Хоменко В. С.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/387/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 грудня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора першого взводу другої роти четвертого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Канюка Ігоря Васильовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить скасувати постанову Інспектора першого взводу другої роти четвертого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Канюка І.В. серії ЕНА № 5502785 від 17.08.2025 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 425,00 грн за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього - закрити.

На обґрунтування вказаного позову, позивач зазначає, постановою серії ЕНА № 5502785 від 17.08.2025 року Інспектора першого взводу другої роти четвертого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Канюка І.В. його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 425,00 грн, за те, що він 17.08.2025 року о 09 год 37 хв у с. Ков`ярі на трасі Київ-Чоп, керуючи транспортним засобом Мерседес-Бенц, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в населеному пункті із швидкістю 76 км/год, при дозволених 50 км/год, швидкість руху вимірювалася лазерним приладом TruCam LTI20/20 ТС008380 та при перевірці документів не надав посвідчення водія відповідної категорії, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.4. «а» ПДР України.

Позивач зазначає, щовін дотримувався встановленого обмеження швидкості руху, ПДР України не порушував, а під час перегляду відеозапису з приладу TruCam неодноразово вказував інспектору про наявність сумнівів щодо коректності результатів вимірювання та про те, що на приладі зафіксовано швидкість іншого транспортного засобу, що рухався перед його автомобілем.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що контроль швидкості повинен здійснюватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком фіксації, (дорожній знак 5.70.), при цьому лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення не був стаціонарно розміщений.

Також позивач зауважує, що поліцейський вправі вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила чи має намір вчинити правопорушення.

В зв`язку з викладеним, позивач не погоджується із зазначеним рішення інспектора, бо вважає себе не винуватим, а оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, тому просить позов задовольнити.

Ухвалою від 08.09.2025 року відкрито провадження у справі. Судовий розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 25-26).

22.09.2025 року від представника Департаменту патрульної поліції на адресу суду надійшов відзив з додатками на вказаний адміністративний позов.

Суд не бере до уваги вказаний відзив, оскільки, по-перше, він поданий особою, яка не є відповідачем у вказаній справі, та по-друге, всупереч п. 2 ч. 4 ст. 162 КАС України до відзиву не додано документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, а згідно з ч. 9 ст. 79 КАС України суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до вимог ст.ст. 19, 257 КАС України справа за адміністративним позовом розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що позивач 17.08.2025 року о 09 год 37 хв у с. Ков`ярі на трасі Київ-Чоп, керуючи транспортним засобом Мерседес-Бенц, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в населеному пункті із швидкістю 76 км/год, при дозволених 50 км/год, швидкість руху вимірювалася лазерним приладом TruCam LTI20/20 ТС008380 та при перевірці документів не надав посвідчення водія відповідної категорії, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.4. «а» ПДР України.

Вважаючи оскаржувану постанову відповідача протиправною, а свої права порушеними, позиваччерез представника - адвоката Білака Я.Ю., звернувся до суду з відповідним позовом.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Згідно зі ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР України. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України «Про Національну поліцію» поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що Органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Отже, відповідні працівники органів поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП.

Приписами ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч.1 ст.15 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ч.1 ст.17 цього ж Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Приписами ч.3 ст.288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП інспектор першого взводу другої роти четвертого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Канюк І.В. діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме: від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст.ст. 25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. ст. 222- 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 рокув справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 року в справі за № 724/716/16-а.

Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу на те, що органом Національної поліції, у даній справі, є Департамент патрульної поліції, від імені якого виступає інспектор першого взводу другої роти четвертого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Канюк І.В., уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Однак, ОСОБА_1 Департамент патрульної поліції, як суб`єкт владних повноважень, до участі у розгляді цієї адміністративної справи як співвідповідачем залучений не був, і під час розгляду справи відповідного клопотання про заміну неналежного відповідача стороною позивача також не було подано.

Таким чином, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, тоді як належним відповідачем у даній справі є Департамент патрульної поліції, тобто відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого прийнято оскаржувану постанову.

За наведених обставин, суд вважає, що в задоволенні позову про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення необхідно відмовити.

Разом з тим інші доводи позовної заяви, які стосуються оскаржуваної постанови, не підлягають оцінці судом, виходячи з того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, а тому і законність його дій може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 48, 77, 241-246, 255 КАС України ст. 9, 17, 18, 33, 247, 251, 254, 258, 268, 284, 288, 293 КУпАП, суд,-,-

У Х В А Л И В:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора першого взводу другої роти четвертого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Канюка Ігоря Васильовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Хоменко