Справа № 826/10651/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року м. Київ № 826/10651/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Любенко Д.І.,

за участю представників сторін:

від позивача не з`явились,

від відповідача-1 Пономаренко О.А.,

від відповідача-2 не з`явились,

від відповідача-3 Матієнко О.Б.,

від відповідача-4 не з`явились

від третьої особи не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління капітальних вкладень,

Департаменту фінансів Міністерства оборони України

Міністерства оборони України

Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України

третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Національне агентство з питань запобігання корупції

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель, за участю третьої особи - Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просив, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, в редакції від 25 квітня 2018 року:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі місячного грошового забезпечення;

стягнути з Департаменту фінансів Міністерства оборони України на користь позивача грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 9127,37 грн;

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в ненаданні ОСОБА_1 щорічної основної відпустки за 2017 рік терміном 45 календарних днів з 21 серпня 2017 року;

скасувати наказ начальника Управління (по стройовій частині) від 07 вересня 2017 року №104 в частині призупинення виплати позивачу з 28 серпня 2017 року грошового забезпечення;

скасувати наказ Управління (по стройовій частині) від 19 жовтня 2017 року №118 (про не здійснення виплати ОСОБА_1 премії та надбавки за виконання особливо важливих завдань);

внести зміни до наказу начальника Управління (по стройовій частині) №115 від 13 жовтня 2017 року, а саме: абзац 3 пункту 2 наказу викласти в наступній редакції: «Виплатити з 01 по 13 жовтня 2017 року щомісячну премію у розмірі 380 відсотків посадового окладу за особистий вклад у загальні результати служби, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням військового звання та вислуги років, щомісячну грошову винагороду у розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення»;

внести зміни до наказу начальника Управління (по стройовій частині) №115 від 13 жовтня 2017 року, а саме: абзац 4 пункту 2 наказу викласти в наступній редакції: «Щорічну основну відпуску за 2017 рік використав з 28 серпня по 11 жовтня 2017 року;

зобов`язати відповідача вчинити необхідні дії стосовно видання нового наказу (по стройовій частині) про оголошення вибуття ОСОБА_1 з 28 серпня 2017 року у щорічну основну відпуску терміном 45 календарних днів та про оголошення його прибуття з 12 жовтня 2017 року з щорічної основної відпуски за 2017 рік;

зобов`язати Департамент фінансів Міністерства оборони України вчинити необхідні дії щодо здійснення перерахунку та виплати йому недоотриманого грошового забезпечення за період з 28 серпня по 13 жовтня 2017 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав про допущення Управлінням протиправної бездіяльності, яка полягала у не наданні йому відпустки та не здійсненні виплати грошової допомоги. На думку позивача, Управління порушило вимоги пункту 59 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-ХIV (далі - Статут), пункту 188 Положення про проходження військової служби громадянами України у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), пункту 30.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України від 11 червня 2008 року №260 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 14 липня 2008 року за № 638/15329, пункту 8.11 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10 квітня 2009 року № 170 (далі - Інструкція №170).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель щодо ненадання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки за 2017 рік терміном 45 календарних днів з 21 серпня 2017 року.

Визнано протиправною бездіяльність Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Зобов`язано Департамент фінансів Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму невиплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 9127,37 грн.

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління щодо ненадання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки за 2017 рік терміном 45 календарних днів з 21 серпня 2017 року. Визнано протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі місячного грошового забезпечення. Зобов`язано Управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму невиплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 9127,37 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2021 року скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року, а справу направлено на новий судовий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду. Підстава скасування - невідповідність змісту абзацу п`ятого резолютивної частини постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року, викладеного у вступній та резолютивній частинах постанови і в повному її тексті, змісту тексту, проголошеного у судовому засіданні 08 червня 2021 року, зафіксованого відповідним технічним записом судового засідання.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 20 грудня 2021 року апеляційну скаргу Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року в частині зобов`язання Департаменту фінансів Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму невиплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 9 127,37 грн. скасовано, прийнято нове рішення в цій частині.

Зобов`язано Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму невиплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 9127,37 грн.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 травня 2023 року касаційну скаргу Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року скасовано, а справу № 826/10651/17 направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 прийнято адміністративну справу до провадження Київського окружного адміністративного суду, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, призначено судове засідання. Залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: Департамент фінансів Міністерства оборони України та Міністерство оборони України.

До суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого, Управління нормативного-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель наразі переформовано в Головне управління земель оборони та фондів ().

Відповідно до директиви Міністерства оборони України від 10.05.2022 № Д-226 "Про проведення організаційних заходів в апараті Міністерства оборони України" і розмежуванням повноважень між Департаментом фінансів Міністерства оборони України та Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України та відповідно до рішення Міністра оборони України від 19.06.2023 № 38207/з/2-2022, визначення правонаступником Департаменту соціального забезпечення (з моменту формування) переданого зі складу Департаменту фінансів Управління соціальних виплат, питання, що стосуються здійснення заходів, спрямованих на дотримання правового і соціального захисту військовослужбовців Збройних Сил, членів їх сімей та працівників Збройних Сил, осіб, звільнених з військової служби, порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовців, заробітної плати працівників Збройних Сил, пенсійного забезпечення колишніх військовослужбовців і членів їх сімей, компенсаційних виплат у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності, виплати одноразової грошової допомоги наразі належать до повноважень Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України (згідно з Положенням про Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 13.06.2022 № 151).

Також, відповідач вказує на те, що відповідно до наказу Міністерства оборони України від 01.10.2021 № 300 "Про організацію формування і виконання бюджетних програм (підпрограм) у системі Міністерства оборони України" (зі змінами) відповідальним виконавцем бюджетної підпрограми КПКВ 2101020/1 "Виплата грошового забезпечення та заробітної плати; переміщення особового складу, одноразова допомога у разі загибелі або інвалідності" є Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України. Тобто, питання виплати грошового забезпечення, а також інших додаткових видів грошового забезпечення, а також грошової допомоги на оздоровлення поза межами повноважень Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Крім цього, відповідач зазначає, що видання наказу щодо убуття позивача у відпустку за два тижні до початку запланованої відпустки фактично унеможливлювалось постійним звільненням позивача від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою, яке здійснювалось за рапортами позивача, у свою чергу, начальником Управління, який на той час був прямим начальником позивача, було прийнято в межах своїх повноважень обґрунтоване рішення щодо перенесення позивачу терміну початку відпустки на 7 днів (з 21 на 28 серпня 2017 року).

Враховуючи вимоги пункту 17 статті 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пункту 109 Положення, зміст науково-юридичного аналізу, а також те, що наказ № 101 надійшов до початку запланованої відпустки позивача, яка перевищує місячний термін, встановлений згаданою нормою, рапорт позивача стосовно надання відпустки був залишений без реалізації. Таким чином, в Управлінні були відсутні правові підстави для видання наказу стосовно надання позивачу відпустки за 2017 рік, а як наслідок, терміном 45 календарних днів з 28.08.2017.

Також, відповідач вважає, що позовні вимоги позивача щодо внесення змін до наказу начальника Управління (по стройовій частині) від 13.10.2017 № 115 в частині використання позивачем відпустки з 28.08.2017 по 11.10.2017 є безпідставними та необґрунтованими, при цьому, на переконання сторони відповідача, позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, адже наказ про вибуття у відпустку має бути виданий до вибуття у неї, а наказ про прибуття з відпустки має бути виданий у день прибуття військовоєлужбовця, і можуть бути реалізовані лише шляхом внеєення змін в уже існуючі накази начальника Управління (по стройовій частині).

Крім того, необґрунтованими та безпідставними є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суму в розмірі не виплаченої йому грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 9127,37 грн, виходячи з того, що таку суму позивач визначив самостійно на підставі своїх же розрахунків, яка жодним документом не підтверджена, у зв`язку з цим, є необґрунтованою, а також, вимоги стосовно скасування наказу начальника Управління (по стройовій частині) від 07.09.2017 № 104 в частині призупинення виплати позивачу з 28.08.2017 грошового забезпечення, є безпідставними.

До суду від Головного управління земель оборони та фондів надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив про те, що в день подання позивачем рапорту щодо звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із станом здоров`я, (21.08.2017) тимчасово виконуючим обов`язки начальника Управління позивачу було повідомлено, що у разі видання наказу про переведення на нижчу посаду до початку відпустки, рапорт про вибуття у відпустку позивача залишиться нереалізованим.

Разом з тим, позивач 23.08.2017 не відповідав на неодноразові дзвінки на свій особистий телефон, що підтверджується письмовими поясненнями молодшого лейтенанта ОСОБА_2 від 06 та 09.09.2017, і в порушення вимог статті 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, після лікування не прибув до місця служби та не відрекомендувався своєму безпосередньому начальникові. В подальшому, позивач прибув до місця служби лише 12.10.2017. У зв`язку з цим, враховуючи вимоги пункту 109 Положення, а також те, що наказ № 101 надійшов до початку запланованої відпустки позивача, яка перевищує місячний термін, встановлений згаданою нормою, рапорт позивача стосовно надання відпустки був залишений без реалізації.

Тож, на переконання представника відповідача, в Управлінні відсутні правові підстави для видання наказу стосовно надання позивачу відпустки за 2017 рік, а як наслідок, і видання позивачу необхідних документів при вибутті у щорічну основну відпустки за 2017 рік терміном 45 календарних днів з 28.08.2017.

У свою чергу, встановлення судовими рішеннями у справі № 826/11819/17 безпідставності вимог позивача стосовно недоотриманого грошового забезпечення, виключають можливість визнання у цій справі (№ 826/10651/17) протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, оскільки ці вимоги є взаємопов`язаним.

В ході судового розгляду судом ухвалою від 22.07.2024 було залучено до участі у справі в якості співвідповідача Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України.

Протокольною ухвалою від 06.11.2025 суд ухвалив здійснити заміну відповідача - Головне управління земель оборони та фондів його правонаступником - Головне управління капітальних вкладень.

Також судом ухвалою від 06.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про застосування строків позовної давності та залишення позову без розгляду.

Від позивача до суду надійшла заява від 12.05.2024 про здійснення судового розгляду в порядку письмового провадження, в якій позивач просив суд розглянути справу за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження, просив суд задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні представники відповідачів заперечували проти задоволення позовних вимог, просили у їх задоволенні відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01 серпня 1994 року проходить службу в Збройних Силах України.

08 лютого 2017 року згідно з наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) №13, позивача призначено на посаду начальника адміністративного відділу та кадрів Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель.

16 лютого 2017 року ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу Управління на всі види забезпечення і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

11 серпня 2017 року позивач подав т.в.о. Управління рапорт про надання йому щорічної основної відпустки за 2017 рік терміном 45 календарних днів з 21 серпня 2017 року відповідно до затвердженого графіка надання основних відпусток військовослужбовцям та працівників Управління. Також, позивач просив виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2017 рік відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, введеної в дію наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 (далі - Інструкція № 260)

15 серпня 2017 року вказаний рапорт погоджений безпосереднім начальником ОСОБА_1 та зареєстрований 18 серпня 2017 року за №235/з.

Також, рапорт завізовано щодо надання позивачу відпустки з 28 серпня 2017 року та зобов`язано позивача до 23 серпня 2017 року пройти інструктаж у зв`язку з виїздом позивача у період відпустки за межі України.

19 серпня 2017 року ОСОБА_1 пройшов необхідний інструктаж в Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського у зв`язку із запланованим виїздом за кордон, про що здійснено відмітку на звороті рапорту від 11 серпня 2017 року.

Станом на 23 серпня 2017 року, позивачу не було видано відпускного талону та не доведено наказ начальника Управління (по стройовій частині) про оголошення його вибуття в щорічну основну відпустку, а також про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Перш за все, слід зазначити, що скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд звернув увагу на таке:

- із аналізу частини першої статті 10-1 Закону № 2011-XII та пункту 30.2 Інструкції № 260 вбачається, що військовослужбовці мають право на отримання грошової допомоги для оздоровлення без вибуття у відпустку. Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності у ОСОБА_1 права на грошову допомогу для оздоровлення за 2017 рік, однак, із позову вбачається, що відповідачем у справі позивач вказав Управління, однак вимогу про зобов`язання здійснити спірну виплату пред`явлено до Департаменту фінансів Міністерства оборони України;

- суд першої інстанції вирішуючи спір по суті позовних вимог, не з`ясував хто є належним відповідачем в частині зобов`язання здійснити спірні виплати та не вирішив питання про залучення до участі у справі співвідповідача. Суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлений можливості здійснювати заміну відповідача належним, а тому повинен відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів того, що позов заявлено до неналежного позивача, оскільки частиною сьомою статті 48 КАС України визначено, що заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Іншого процесуальним законодавством не передбачено;

- додатково, Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 13 Положення №125, Управління не є юридичною особою, має печатку встановленого зразка зі своїм найменуванням, а також інші печатки та штампи, необхідні для забезпечення діяльності Управління. Відповідно до пунктів 3, 4 Положення про Департамент фінансів Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17 травня 2019 року № 242 (далі - Положення №242), Департамент є самостійним структурним підрозділом апарату Міноборони, у безпосередньому підпорядкування якого перебуває 27 управлінь (по фінансуванню військових частин та установ центрального підпорядкування) (далі - підпорядкований підрозділ). Департамент підпорядковується Міністру оборони України, який спрямовує та координує його діяльність. Пунктом 15 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671 (далі - Положення № 671) визначено, що Міноборони є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства. Із аналізу вказаних правових норм вбачається, що Управління та Департамент є структурними підрозділами Міністерства оборони України, яке здійснює їх фінансове забезпечення;

- отже, висновки судів попередніх інстанцій про вчинення протиправної бездіяльності щодо не нарахування та не здійсненні виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік без залучення співвідповідачем суб`єкта владних повноважень, що здійснює фінансове забезпечення Управління, є передчасними;

- Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду справи у цій частині суду першої інстанції необхідно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові мотивів і визначити належного відповідача чи залучити співвідповідача.

При вирішенні спору, з урахуванням висновків Верховного Суду у даній справі, суд виходить з такого.

Спеціальним законодавством, яке врегульовує спірні правовідносини, є Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР), Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), Кодекс законів про працю України, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до положень статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, що слідує з частини 1 статті 12 Закон № 3551-XII.

Тож, категорія осіб, якою у даному випадку є військовослужбовці (учасники бойових дій), та відповідно до яких відноситься і позивач, мають право використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час.

Відповідно до п. 8.1 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 (далі Інструкція №170, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) щорічні основні та додаткові відпустки військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) надаються командирами (начальниками) за підпорядкованістю.

Згідно змісту пункту 8.8 Інструкції № 170, під час планування щорічних чергових відпусток передбачається рівномірне їх надання військовослужбовцям протягом календарного року.

Під час складання графіка відпусток повинно бути враховано надання відпусток у зручний час для: військовослужбовців, які є дружинами (чоловіками) військовослужбовців; військовослужбовців-жінок, які мають двох або більше дітей до 15 років або дитину-інваліда; військовослужбовців-жінок перед відпусткою у зв`язку з вагітністю та пологами або після неї; військовослужбовців, які є одинокими матерями (батьками) та які виховують дитину без батька (матері); ветеранів війни та осіб, на яких поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Судом досліджено, що згідно з наявним у матеріалах справи графіком відпусток особового складу Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель на 2017 рік, позивач був включений до графіку відпусток на третій квартал 2017 року, а саме у період з 21 серпня по 06 жовтня 2017 року тривалістю 45 днів.

При цьому, за змістом пункту 8.8 Інструкції № 170, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію графік відпусток військовослужбовців корегується з урахуванням таких особливостей: надання військовослужбовцям щорічних основних відпусток здійснюється до введення правового режиму воєнного стану за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу; надання інших додаткових, творчих і соціальних відпусток (крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більше ніж до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії) припиняється; військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше ніж 10 календарних днів.

Відповідно до пункту 8.11 Інструкції № 170, про вибуття військовослужбовців у відпустку, відкликання із щорічних основних відпусток у випадках, визначених пунктом 192Положення, та їх повернення з відпустки оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині.

Згідно змісту пункту 8.12 Інструкції № 170, військовослужбовцям, які вибувають у відпустку, видаються відпускні квитки встановленого зразка.

Відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці та члени їх сімей мають право на безоплатний проїзд до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку.

Відповідно до пункту 188 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у збройних Силах України» облік відпусток, що надаються військовослужбовцям, та постійний контроль за наданням відпусток згідно із затвердженими графіками відпусток здійснюються штабами військових частин.

Накази командирів (начальників) військових частин про надання щорічних основних відпусток видаються не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком відпусток строку на підставі рапорту військовослужбовця, розглянутого його прямим начальником.

Згідно з п. 189 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у збройних Силах України» після прибуття до місця проведення відпустки військовослужбовці зобов`язані стати на облік, а в разі вибуття - знятися з обліку в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України.

Отже, у дному випадку не є спірним те, що позивачем у відповідності до затвердженого графіку було подано рапорт на щорічну основну відпустку за 2017 рік.

Щодо наведених відповідачами доводів нереалізації рапорта про надання відпуски з передбачених законодавством підстав, суд вважає, що суду так і не було надано належних та допустимих доказів внесення змін до затвердженого графіку відпусток, зокрема, в частині перенесення початку відпустки позивача з 21 серпня 2017 року на 28 серпня 2017 року.

Представником відповідача надано до суду витяг з акта №2 від 27 вересня 2019 року, відповідно до якого графік відпусток Управління на 2017 рік знижено.

Водночас, позивачем при зверненні до суду надано копію відпусток особового складу Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель на 2017 рік, з якої вбачається, що ОСОБА_1 був включений до графіку відпусток на третій квартал 2017 року, а саме у період з 21 серпня по 06 жовтня 2017 року тривалістю 45 днів.

Стосовно посилання представника відповідача на наявність окремого доручення державного секретаря Міністерства оборони України № 326/з, суд зазначає, що зі змісту наявного в матеріалах справи доручення № 326/з від 06 січня 2017 року вбачається, що його виконання доручено особам, до переліку якого позивач не входив.

Крім того, важливим є й те, що листом від 11 серпня 2017 року № 407/644, тво начальника Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель ОСОБА_3 звернувся до державного секретаря Міністерства оборони України із заявою щодо перенесення строків виконання доручення № 18009/з/з50-2016 від 13 липня 2017 року до 30 серпня 2017 року.

Тобто, вказане звернення датоване датою звернення позивача із рапортом про надання основної щорічної відпуски.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що факт покладення на позивача виконання обов`язків за посадою начальника відділу моніторингу володіння та використання нерухомого майна і земель державних підприємств Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель у період з 08 серпня 2017 року замість полковника ОСОБА_4 , не є свідченням доручення позивачу виконання окремого доручення, адже ОСОБА_4 теж відсутній у переліку осіб, яким адресоване окреме доручення державного секретаря Міністерства оборони України.

Отже, на переконання суду, стороною відповідача так і не було підтверджено належними доказами існування обставин, які в силу положень пункту 8.8 Інструкції № 170, надавали можливість корегувати графік відпусток військовослужбовців з урахуванням відповідних особливостей, з огляду на що, суд дійшов висновку про наявність бездіяльності щодо ненадання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки за 2017 рік терміном 45 календарних днів з 21 серпня 2017 року та, як наслідок, наявність підстав для задоволення адміністративного позову в даній частині.

В частині вимог щодо зобов`язання відповідача надати позивачу щорічну основну відпустку за 2017 рік терміном 45 календарних днів з 21 серпня 2017 року, суд враховує наступне.

19 серпня 2017 року до Управління за вх. №1093 надійшов наказ Міністерства оборони України від 18 серпня 2017 року №157КП, яким на позивача накладене дисциплінарне стягнення, а саме - пониження в посаді.

З вказаним наказом позивач був з ним ознайомлений 19 серпня 2017 року, що підтверджується його особистим підписом.

21 серпня 2017 року за вх. №243/з позивачем подано рапорт щодо звільнення його від виконання службових обов`язків за станом здоров`я на три доби з 21 серпня 2017 року по 23 серпня 2017 року, який реалізований наказом начальника Управління від 21 серпня 2017 року № 98 (по стройовій частині).

При цьому, як стверджує представник відповідача та не спростовано позивачем, тимчасово виконуючим обов`язки начальника Управління Трібелю В.С. повідомлено, що у разі видання наказу про переведення на нижчу посаду до початку відпустки, рапорт про вибуття у відпустку позивача залишиться нереалізованим.

Згідно із вимогами абзацу першого пункту 109 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

Так, 22 серпня 2017 року виданий наказ першого заступника Міністра оборони України №101 (по особовому складу) щодо переведення ОСОБА_1 на нижчу посаду.

Про видання вказаного наказу позивачу стало відомо 23 серпня 2017 року. Крім того, доведення позивачу інформації саме до 28 серпня 2017 року про видання цього наказу підтверджується і заявою старшого інспектора з кадрів адміністративного відділу та кадрів Управління Мельникової А.Д. (вх. №248/з від 28 серпня 2017 року).

З урахування наведеного, станом на момент виникнення спірних правовідносин, вищевказані накази були чинними та підлягали обов`язковому врахуванню відповідачем при вирішенні питання реалізації рапорту позивача про надання щорічної основної відпустки.

Крім того, за результатами судового оскарження вказаних наказів від 18 серпня 2017 року №157/КП та від 22 серпня 2017 року №101 в межах адміністративної справи № 826/11819/17 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2020 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд, враховуючи вимоги пункту 109 Положення, а також те, що запланована позивачем відпустка перевищує місячний термін, встановлений згаданою нормою, рапорт позивача стосовно надання відпустки був залишений без реалізації відповідно до рішення тво начальника Управління від 23 серпня 2017 року № 1109 та судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог у даній частині.

Щодо вимог оскарження бездіяльності щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі місячного грошового забезпечення та зобов`язання вчинити дії щодо її нарахування та виплати, суд враховує, що згідно із пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 30.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329 (далі - Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення), грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Так, для отримання матеріальної допомоги на оздоровлення без вибуття у відпустку, військовослужбовець має звернутись окремо із відповідною заявою, при цьому, що позивач 11 серпня 2017 року звернувся з рапортом стосовно надання щорічної основної відпустки та щодо виплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення.

Як стверджує відповідач, наказ стосовно виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення не видавався у зв`язку з тим, що рапорт позивача щодо надання відпустки не підлягав задоволенню.

Водночас, норми чинного законодавства пов`язують можливість подання заяви про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення як одночасно із поданням заяви про надання відпустки, так і без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року).

При цьому, вимогами чинного законодавства вибуття у відпустку не перебуває у прямій залежності із виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

В той же час, наявними матеріалами справи підтверджується, як зазначалось вище, рапорт позивача від 11 серпня 2017 року, в т.ч. і стосовно виплати матеріальної допомоги на оздоровлення завізовано безпосереднім керівником позивача 15 серпня 2017 року та матеріали справи не містять доказів відкликання такого рапорту або ж відмови у його задоволенні, зокрема, в частині виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 рік.

Відповідно до пункту 59 Статуту, командир (начальник) зобов`язаний, зокрема, особисто керувати кадровою роботою; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю.

Пунктом 188 Положення № 1153/2008, визначено, що облік відпусток, що надаються військовослужбовцям, та постійний контроль за наданням відпусток згідно із затвердженими графіками відпусток здійснюються штабами військових частин.

Накази командирів (начальників) військових частин про надання щорічних основних відпусток видаються не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком відпусток строку на підставі рапорту військовослужбовця, розглянутого його прямим начальником.

Пунктом 8.11 Інструкції № 170, визначено, що про вибуття військовослужбовців у відпустку, відкликання із щорічних основних відпусток у випадках, визначених пунктом 192-1 Положення, та їх повернення з відпустки оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині.

У постанові Верховного Суду від 11 травня 2023 року, суд касаційної інстанції констатував, що із аналізу частини першої статті 10-1 Закону № 2011-XII та пункту 30.2 Інструкції № 260, вбачається, що військовослужбовці мають право на отримання грошової допомоги для оздоровлення без вибуття у відпустку. Таким чином, Верховний Суд погоджується із висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності у ОСОБА_1 права на грошову допомогу для оздоровлення за 2017 рік.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в даній частині.

Стосовно іншої частини позовних вимог, суд зазначає, що вони є похідними від факту надання позивачу щорічної основної відпустки за 2017 рік, чого в межах спірних правовідносин не відбулось та судом не вбачається підстав для задоволення вимог у такій частині, а відтак, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Щодо інших доводів та посилань відповідачів, зокрема, щодо пропуску строку на звернення до суду з даним позовом та щодо безпідставності позовних вимог, суд звертає увагу на приписи ч. 5 ст. 353 КАС України, за якими висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Стосовно суб`єкта владних повноважень, на якого суду слід покласти зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму невиплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, суд вказує на те, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відповідно до пункту 1 Положення про Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03 березня 2017 року № 125 (далі - Положення №125), Управління є структурним підрозділом Міністерства оборони України, який призначений для забезпечення виконання покладених на Міністерство оборони України (далі - Міністерство оборони) завдань та функцій з питань володіння, використання та розпорядження нерухомим військовим майном, нерухомим майном державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також землями оборони.

Управління підпорядковується Міністру оборони України та утримується за рахунок чисельності Збройних Сил України. Діяльність Управління спрямовує та контролює державний секретар Міністерства оборони України.

Згідно з пунктом 13 Положення № 125, Управління не є юридичною особою, має печатку встановленого зразка зі своїм найменуванням, а також інші печатки та штампи, необхідні для забезпечення діяльності Управління.

Відповідно до пунктів 3, 4 Положення про Департамент фінансів Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17 травня 2019 року № 242, Департамент є самостійним структурним підрозділом апарату Міноборони, у безпосередньому підпорядкування якого перебуває 27 управлінь (по фінансуванню військових частин та установ центрального підпорядкування) (далі - підпорядкований підрозділ). Департамент підпорядковується Міністру оборони України, який спрямовує та координує його діяльність.

Пунктом 15 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, визначено, що Міноборони є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Водночас, на даний час, Управління нормативного-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель переформовано в Головне управління земель оборони та фондів ().

Відповідно до директиви Міністерства оборони України від 10.05.2022 № Д-226 "Про проведення організаційних заходів в апараті Міністерства оборони України" і розмежуванням повноважень між Департаментом фінансів Міністерства оборони України та Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України та відповідно до рішення Міністра оборони України від 19.06.2023 № 38207/з/2-2022, визначення правонаступником Департаменту соціального забезпечення (з моменту формування) переданого зі складу Департаменту фінансів Управління соціальних виплат, питання, що стосуються здійснення заходів, спрямованих на дотримання правового і соціального захисту військовослужбовців Збройних Сил, членів їх сімей та працівників Збройних Сил, осіб, звільнених з військової служби, порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовців, заробітної плати працівників Збройних Сил, пенсійного забезпечення колишніх військовослужбовців і членів їх сімей, компенсаційних виплат у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності, виплати одноразової грошової допомоги наразі належать до повноважень Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України (згідно з Положенням про Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 13.06.2022 № 151).

Також, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 01.10.2021 № 300 "Про організацію формування і виконання бюджетних програм (підпрограм) у системі Міністерства оборони України" (зі змінами) відповідальним виконавцем бюджетної підпрограми КПКВ 2101020/1 "Виплата грошового забезпечення та заробітної плати; переміщення особового складу, одноразова допомога у разі загибелі або інвалідності", є Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України.

Департамент є самостійним структурним підрозділом апарату Міноборони України, у безпосередньому підпорядкуванні якого перебуває Управління соціальної підтримки (далі - підпорядкований підрозділ).

Департамент підпорядковується Міністру оборони України. Спрямовує та координує діяльність Департаменту державний секретар Міністерства оборони України.

Департамент відповідно до наданих повноважень:здійснює виплату грошового забезпечення військовослужбовцям та заробітної плати працівникам, інших належних виплат особовому складу структурних підрозділів апарату Міноборони, установ та військових частин, які в установленому порядку зараховані на фінансове забезпечення безпосередньо до Міноборони (п. 7 Положення).

Тобто, питання виплати грошового забезпечення, а також інших додаткових видів грошового забезпечення, а також грошової допомоги на оздоровлення поза межами повноважень Департаменту фінансів Міністерства оборони України, з огляду на що, зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму невиплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 9127,37 грн слід покласти саме на Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України.

Щодо зазначення відповідачем у відзиві на позовну заяву про те, що суму у розмірі 9127,37 грн позивач визначив самостійно на підставі своїх же розрахунків, яка жодним документом не підтверджена, суд звертає увагу на те, що вказуючи на дані обставини, відповідач суду не надав жодного розрахунку належної до виплати суми, як і не вказав про помилковість здійсненого позивачем розрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, а тому, судом не враховуються, як доведені.

Інші доводи сторін не впливають на висновки суду за наслідком розгляду спору.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, за наслідком розгляду даного спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель щодо ненадання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки за 2017 рік терміном 45 календарних днів з 21 серпня 2017 року.

3. Визнати протиправною бездіяльність Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

4. Зобов`язати Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму невиплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 9127,37 грн.

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 16 грудня 2025 р.