Справа № 560/17442/25
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

16 грудня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі частини 12 статті 26 "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, а саме у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком. Станом на дату звернення до суду відповіді не отримав.

Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що твердження представника Позивача щодо відсутності належного розгляду рапорту Позивача, а також ігнорування зі сторони командування військової частини НОМЕР_1 є абсурдними, оскільки у віданні суду наявні усі підтверджуючі документи щодо надання відповіді Позивачу стосовно порушеного у рапорті питання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд встановив.

Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

У зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, позивач 07.07.2025 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення із військової служби у зв`язку із сімейними обставинами згідно пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

До вказаного вище рапорту було долучено: нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_1 ; Нотаріально завірена копія іпн. ОСОБА_1 ; Нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; нотаріально завірена копія паспорта батька позивача ОСОБА_2 ; Нотаріально завірена копія іпн. батька позивача ОСОБА_2 ; Нотаріально завірена копія Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №86/25/917/В про встановлення батькові позивача II групи інвалідності; Нотаріально завірена копія рекомендації, які с частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю; Нотаріально завірена копія Висновку лікарсько-консультативної комісії № 112 форми №080-4/о; Нотаріально завірена копія Висновку ЛКК №63 про потребу в постійному сторонньому догляді батькові позивача; Нотаріально завірена копія акту про встановлення факту здійснення особою догляду №22.05.2025р.; Нотаріально завірена копія акту №9223 обстеження сімейного стану затвердженого керівником ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Нотаріально завірена копія заяви батька позивача про обрання його утримувачем (доглядальником) Нотаріально завірена копія пенсійного Довідки №1076 від 09.07.2025р.; Нотаріально завірена копія листа №192 від 02.07.2025р.; Оригінал пояснювальноїзаписки батька позивача від 13.06.2025р.; Нотаріально завірена копія свідоцтва про шлюб батьків позивача; Нотаріально завірена копія паспорта матері позивача ОСОБА_3 ; Нотаріально завірена копія висновку ЛКК №80 матері позивача про потребу у постійному сторонньому догляді; Нотаріально завірена копія пенсійного посвідчення матері позивача; Нотаріально завірена копія Свідоцтва про народження брата позивача ОСОБА_4 ; Нотаріально завірена копія довідки МСЕК серії АВ №0043742 брата позивача ОСОБА_4 ; Нотаріально завірена копія пенсійного посвідчення брата позивача; Нотаріально завірена копія Відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №17 від 14.04.2025р.

В жовтні 2025 року адвокатом ОСОБА_5 було отримано лист відповідь від відповідача, в якому зазначалось, що відповідно до змісту вимог статті 14 Розділу І частини І Статуту внутрішньої служби, визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен особисто звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Позивач вважає, що відповіді за результатами розгляду рапорту, позивач не отримав.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з частинами 2, 5 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" видами військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин у зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Як вбачається з позовної заяви та копій документів доданих до такої заяви позивач має батька, який є особою з інвалідністю ІІ групи, відтак наявні правові підстави для його звільнення з військової служби саме на підставі зазначеної вище норми.

Частиною 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби, думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (пункт 241 Положення №1153/2008).

Підпунктом 2 пункту 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до п.1 розділу ІІІ наказу Міністерства оборони України від 06.08.2024 року №531 «Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України» (далі - Наказ №531), у паперовому рапорті військовослужбовець вказує найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Суд встановив, що позивач, який є солдатом, подав рапорт на ім`я командира військової частини та просив звільнити його з військової служби на підставі ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами - необхідність здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

Відповідно до положень пунктів 4-5 розділу ІІІ Наказу №531, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті. Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

За нормами розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року №170, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Згідно з ст.117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

З аналізу вищезазначених правових норм слідує, що рапорт, як офіційна форма звернення військовослужбовця до вищої посадової особи передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань, в строк визначений Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України. Право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеного у рапорті кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження опрацювання та надання відповідачем відповіді по суті порушених в рапорті питань.

Факт отримання рапорту позивача не звільняє відповідача, як суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення спірного питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту по суті. Так, за результатами розгляду рапорту та доданих до нього документів відповідач повинен прийняти відповідний наказ про звільнення з військової служби, а за відсутності правових підстав для цього - повідомити про це заявника.

Аналіз вищезазначених норм права вказує на те, що в даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Оскільки, відповідач належним чином по суті не надав відповідь на рапорт позивача про звільнення з військової служби та не прийняв жодного рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, то суд, в цьому випадку, в контексті спірних правовідносин, зобов`язує відповідача розглянути останній рапорт позивача по суті та за результатами розгляду прийняти відповідне рішення. Таким чином, позов у цій частині підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не розгляді рапорту позивача та зобов`язання військової частини розглянути такий рапорт разом з поданими документами.

Суд звертає увагу на те, що бездіяльність військової частини у цьому спірному випадку виразилась у фактичному ігноруванні поданого позивачем рапорту.

Тому стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає, що фактично питання щодо звільнення позивача з указаної ним підстави відповідачем не розглядалось, оцінка достатності поданих ним доказів не надавалась. Відповідач будь-яких доказів протилежного не надав.

Враховуючи те, що визначення наявності чи відсутності у військовозобов`язаного права на звільнення з військової служби з підстав, визначених нормами статті 26 Закону №2232-XII, є прерогативою саме командування військової частини, а повноваження суду обмежуються виключно наданням оцінки таким діям/рішенням, коли їх реалізовано, суд вказує про неможливість дослідження вказаного факту у межах цього спору. Задоволення такої вимоги було б допустимим у тому випадку, якщо б військовою частиною було прийнято рішення по суті рапорту, а судовим розглядом встановлено протиправність такого рішення, що не відповідає цьому спірному випадку.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково, з мотивів наведених вище.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 07.08.2025 про звільнення з військової служби за пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 07.08.2025 про звільнення з військової служби за пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та за результатами розгляду прийняти відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя О.П. Шевчук