Справа № 640/23584/20
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 грудня 2025 р. Справа № 640/23584/20

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Національного агентства з питань запобігання корупції (бульвар Миколи Міхновського, 28, м. Київ, 01103)

про: визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування довідки відповідача №167/20 від 11.09.2020 «Про результати проведеної повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2018 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України»; визнання протиправною та скасування довідки відповідача №168/20 від 11.09.2020 «Про результати проведеної повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за 2019 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що Національним агентством з питань запобігання корупції за результатами проведення повної перевірки його декларацій за 2018 та 2019 роки прийнято довідки №167/20 та №168/20 від 11.09.2020, в яких зроблено висновок про недотримання ним вимог п. 2, 4, 9 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки нібито не відображено інформацію про фінансові зобов`язання у розмірі 1 249 287,70 доларів США на користь ОСОБА_2 за договором позики від 10.07.2014. Водночас, як зауважує позивач, такі зобов`язання ним не визнаються та оскаржуються в судовому порядку, про що відповідачу було відомо. Позивач підкреслює, що внесення відомостей про спірні фінансові зобов`язання у декларацію означало б фактичне визнання дійсності договору позики та наявності обов`язку їх виконання, що суперечить його процесуальній позиції у судових спорах. Більше того, відповідач у своїх листах від 17.10.2019 №45-09/75254/19 та від 09.01.2020 №45-13/361/20 офіційно роз`яснив, що фінансові зобов`язання, які не визнаються та оскаржуються в судовому порядку, не підлягають декларуванню до набрання рішенням суду законної сили. Разом із цим, позивач зауважує, що його письмові пояснення та надані документи у відповідь на запити відповідача від 22.05.2020 та 09.07.2020 не були враховані при прийнятті спірних довідок. На думку позивача, зазначене свідчить про порушення вимог законодавства, оскільки обов`язковість розгляду таких пояснень прямо передбачена Законом України «Про запобігання корупції». Позивач наголошує, що включення до декларації відомостей про спірні фінансові зобов`язання призвело б до порушення його конституційного права на судовий захист, а також створило б ризик притягнення до кримінальної відповідальності за подання завідомо недостовірних відомостей відповідно до ст. 366-1 Кримінального кодексу України у разі визнання договорів позики недійсними. Крім наведеного, позивач зазначає, що висновки відповідача, викладені у пункті 4.1 розділу IV довідки №167/20, щодо порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» є безпідставними та такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права. Так, відповідач дійшов помилкового висновку про обов`язок позивача відображати у декларації за 2018 рік право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , посилаючись при цьому на Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 27-1 роз`яснень національного агентства. Водночас зазначений Закон регулює виключно питання реалізації права на свободу пересування та вибору місця проживання і не встановлює правового режиму володіння чи користування об`єктами нерухомості. Правове регулювання відносин щодо володіння, користування та розпорядження майном здійснюється нормами Цивільного кодексу України, зокрема, ст. 395 398, і виникнення відповідних речових прав пов`язується з наявністю визначених законом підстав, зокрема договорів. Оскільки між позивачем та власником зазначеної квартири відсутні будь-які цивільно-правові договори, які б посвідчували право користування таким об`єктом нерухомості, обов`язок декларування відповідних відомостей був відсутній. Крім того, як зауважує позивач, на момент подання декларації за 2018 рік відповідачем не було затверджено жодних роз`яснень, які б прямо зобов`язували суб`єктів декларування відображати у розділі «Об`єкти нерухомості» відомості про місце реєстрації. Відповідні рекомендації були запроваджені лише у 2020 році, що підтверджує відсутність правових підстав для висновків відповідача щодо порушення позивачем вимог Закону у 2018 році. Також позивач звертає увагу, що аналогічні відомості щодо місця реєстрації зазначались ним у деклараціях за 2015 2017 роки, за результатами повних перевірок яких відповідачем не було встановлено жодних порушень. За відсутності змін у законодавстві, позивач мав обґрунтовані підстави очікувати правомірність своїх дій, що узгоджується з принципом правової визначеності. Щодо висновків про неправильне відображення вартості цінних паперів у деклараціях за 2018 та 2019 роки, позивач зазначає, що відповідачем не було враховано надані ним письмові пояснення та підтверджуючі документи про фактичне відчуження акцій ще у 2010 році. При цьому у довідках не наведено мотивів відхилення таких пояснень, що прямо суперечить вимогам Порядку проведення повної перевірки декларацій. Окремо позивач зазначає про непослідовність та суперечливість правових позицій відповідача щодо декларування правочинів з відкриття та закриття депозитних рахунків. У різні періоди в аналогічних правовідносинах відповідач займав протилежні позиції, що свідчить про відсутність єдності правозастосування та порушення принципу рівності суб`єктів перед законом. Крім того, під час проведення повної перевірки декларацій за 2018 та 2019 роки відповідачем були використані матеріали кримінального провадження без належного дозволу та без зазначення правових підстав такого використання, що є прямим порушенням Порядку проведення повної перевірки. Уповноважені особи відповідача фактично вийшли за межі своїх повноважень, надаючи оцінку матеріалам досудового розслідування та роблячи висновки про наявність ознак кримінального правопорушення, чим порушили принцип презумпції невинуватості, гарантований ст. 62 Конституції України та практикою Європейського суду з прав людини. Таким чином, позивач вважає, що спірні довідки відповідача ухвалені з порушенням вимог законодавства, без належного врахування наданих пояснень та документів, суперечать конституційним правам позивача та фактичним обставинам, у зв`язку з чим підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.10.2020 дану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, цією ухвалою у відповідача витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів що були або мали бути взяті до уваги при прийнятті рішень, з приводу яких подано позов.

09.11.2020 відповідачем до суду подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України. Клопотання мотивоване тим, що повноваження Національного агентства з питань запобігання корупції щодо контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, передбачені ст. 48 50 Закону України «Про запобігання корупції», були визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 №13-р/2020. На думку відповідача, після ухвалення цього рішення відпали правові підстави для судової перевірки довідок НАЗК, оскільки вони не породжують для позивача жодних прав чи обов`язків і не можуть бути предметом адміністративного спору. Відтак, між позивачем та відповідачем відсутні відносини влади і підпорядкування, необхідні для кваліфікації спору як публічно-правового. З урахуванням того, що Національне агентство втратило ознаки суб`єкта владних повноважень у цій сфері, а предмет спору фактично відсутній, відповідач вважає, що справа №640/23584/20 не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. відповідач просить суд закрити провадження у справі.

05.03.2021 відповідачем подано до суду клопотання про долучення доказів та про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2021 у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

17.03.2021 представником позивача подано до суду клопотання про долучення доказів.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

П. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону України від 16.07.2024 № 3863-ІХ "Про внесення змін до пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" (далі - Закон № 3863), який набрав чинності 26.09.2024), установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.

До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абз. 4 цього пункту.

Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом № 3863, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом № 3863, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Після початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд та інші окружні адміністративні суди України завершують розгляд та вирішення переданих їм справ.

Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у справах, розглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, здійснює Київський окружний адміністративний суд.

На підставі п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 640/20616/21 передана на розгляд та вирішення Вінницькому окружному адміністративному суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 зазначену справу було передано на розгляд судді Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід О.С.

Ухвалою від 17.03.2025 адміністративну справу № 640/23584/20 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування рішень суддею Маслоід О.С. прийнято до свого провадження.

Вказана ухвала надсилалась сторонам по справі через підсистему «Електронний суд» (відповідачеві) та засобами поштового зв`язку (позивачеві).

08.04.2025 за вх.№22337/25 до суду від відповідача надійшла заява, в якій він просить вирішити клопотання закриття провадження, що міститься в матеріалах справи.

Ухвалою суду від 15.12.2025 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

На підставі доручення заступника Голови Національного агентства з питань запобігання корупції від 06.05.2020 №100/97/20 головним спеціалістом першого відділу Управління проведення обов`язкових повних перевірок ОСОБА_3 проведено повну перевірку декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2018 рік та після звільнення за 2019 рік, поданих ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, 18.03.2019 та 21.03.2020.

За результатами перевірки складено довідку від 167/20 від 11.09.2020 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2018 рік, поданої позивачем.

Так, згідно з описовою частиною довідки: «1. У розділі 1 «Тип декларації та звітний період» декларації порушень ст. 45 Закону не встановлено.

2. У розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларації порушень абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено. ???

У розділі 2.2 «Інформація про членів сім?ї суб?єкта декларування» декларації порушень п. 1 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено. ???

У розділі 3 «Об?єкти нерухомості» декларації суб?єкт декларування не зазначив відомості про своє право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності члену сім?ї (дружині) та є його зареєстрованим місцем проживання. У своїх поясненнях суб`єкт декларування повідомив про те, що право користування цим будинком не зазначено, оскільки відомості про нього наявні у розділі 2.1 декларації як зареєстроване місце проживання. Разом з цим в роз`ясненнях національного агентства, чинних на момент заповнення декларації, відсутні рекомендації, яким чином відображати місце реєстрації.

Пояснення суб`єкта декларування не враховано, оскільки право користування об`єктом нерухомості виникло на підставі ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відомості про об?єкти, які належать суб?єкту декларування та члену сім?ї на праві власності, володіння, користування підлягають відображенню в р. 3 декларації. Рекомендації щодо заповнення відомостей про об?єкти нерухомості, які належать суб?єкту декларування (або члену його сім?ї) на праві власності, а членам його сім?ї на праві користування, зазначені у п. 27.1 роз?яснень щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затверджених рішенням Національного агентства від 11.08.2016 №3 (із змінами, внесеними рішеннями Національного агентства від 06.09.2016 №18, від 30.09.2016 №57, від 03.11.2016 №106, від 13.01.2017 №24, від 22.02.2017 №59, від 16.03.2017 №85, від 02.02.2018 №118).

Таким чином, суб`єкт декларування у р. 3 декларації зазначив недостовірні відомості, чим порушив п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону.

У розділі 4 «Об`єкти незавершеного будівництва» декларації порушень п. 2' ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено. ???

У розділі 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)» декларації порушень п. 3 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено. ???

У розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» декларації порушень п. 3 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 7 «Цінні папери» декларації суб`єкт декларування зазначив відомості про належні йому акції у кількості 2 шт., номінальною вартістю 0,50 грн у ВАТ «Оріана» ().

Відповідно до реєстру прав власників цінних паперів ВАТ «Оріана» (), наданого суб?єктом декларування, йому на праві власності належать акції у кількості 2 шт., номінальною вартістю 0,25 грн за одиницю. Згідно з ч. 4 ст. 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» у декларації має відображатися кількість цінних паперів та номінальна вартість.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 7 декларації зазначив недостовірні відомості, чим порушив п. 4 ч. 1 ст. 46 Закону.

У розділі 8 «Корпоративні права» декларації порушень п. 5 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 9 «Юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб?єкт декларування або члени його сім?ї» декларації порушень п. 5 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 10 «Нематеріальні активи» декларації порушень п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації порушень п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 12 «Грошові активи» декларації порушень п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 13 «Фінансові зобов`язання» декларації суб?єкт декларування не зазначив відомості про своє фінансове зобов`язання перед ОСОБА_2 у розмірі 1 249 287,70 доларів США, що виникло на підставі договору позики від 10.07.2014.

Суб`єкт декларування пояснив, що свідомо не зазначив вказані відомості, оскільки договору позики не підписував, коштів не отримував, фінансового зобов`язання перед кредитором не визнає, оскаржує договір в судовому порядку.

Надані пояснення не враховані з таких підстав. Відповідно до матеріалів кримінального провадження, яке здійснювалось детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), суб`єкт декларування 10.07.2014 уклав договір позики з ОСОБА_2 2.1 цього договору визначено, що суб?єкт декларування отримав 14 716 609,11 грн (еквівалент 1 249 287,70 доларів США за курсом Національного банку України - 1 178 грн за 100 доларів США). Строк повернення позики відповідно до п.п. 4.1 договору - до 10.09.2014. Згідно з п.п. 5.3 договору позика вважається повернутою позикодавцеві після отримання позикодавцем коштів у сумі, що еквівалентна у сумі 1 249 287,70 доларів США на день повернення. При цьому на виконання умов договору позики від 10.07.2014 суб`єкт декларування підписав розписку від 10.07.2014. якою засвідчив грошових коштів у розмірі 14 716 609,11 грн (еквівалент 1 249 287,70 доларів США за курсом Національного банку України - 1 178 грн за 100 доларів США). Висновком експерта Державного науково-дослідного експертно- криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 10.01.2019 №19/17-3/289-CE/18, наданим у кримінальному провадженні, підтверджено справжність підписів позикодавця та суб`єкта декларування на договорі позики та розписці від 10.07.2014.

За таких обставин, відомості про фінансові зобов?язання у розмірі 1 249 287,70 доларів США, які виникли у суб`єкта декларування на користь ОСОБА_2 у зв?язку з укладенням 10.07.2014 договору позики, підлягали декларуванню.

Станом на 31.12.2018 офіційний курс гривні Національного банку України щодо долара США становив 27,688264 грн за 1 долар США.

Недостовірні відомості відрізняються і достовірних на суму 34 590 607,65 гривні.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 13 декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 34 590 607, 65 три, ним порушив п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону.

У розділі 14 «Видатки та правочини суб?єкта декларування» декларації суб`єкт декларування зазначив відомості про інші правочини, а саме відкриття та повернення коштів з депозитних рахунків.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону в декларації зазначаються, зокрема, правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у суб`єкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи, а також виникають фінансові зобов`язання.

Оскільки вчинення дій щодо відкриття депозитних рахунків та зняття коштів з них не пов`язано з виникненням та припиненням права власності на грошові кошти, які розміщені на таких рахунках, відомості про правочини у декларації не підлягають декларуванню.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 14 зазначив відомості, які не підлягали декларуванню, чим порушив п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону.

У розділі 15 «Робота за сумісництвом суб?єкта декларування» декларації порушень п. 11 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 16 «Членство суб`єкта декларування в організаціях та їх органах» декларації порушень п. 12 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено».

Відтак, за результатами повної перевірки декларації позивача щорічної за 2018 рік сформовано висновки, відповідно до яких встановлено, що позивач зазначив недостовірні відомості про активи, відомості, про які зазначені у пп. 4, 8, 15 розділу 3.1 довідки, чим порушив вимоги, передбачені пп. 2, 4, 9 ч. 1 ст. 46 Закону. Крім того, позивач зазначив відомості, що не підлягали декларуванню, про які вказано у п. 16 розділу 3.1 довідки, чим порушив вимоги, передбачені п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону.

Таким чином, у діях позивача встановлено ознаки правопорушення, передбаченого ст. 366' Кримінального кодексу України.

Також за результатами перевірки складено довідку від 168/20 від 11.09.2020 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за 2019 рік, поданої позивачем.

Згідно з описовою частиною довідки №168/20: « 1. У розділі 1 «Тип декларації та звітний період» декларації порушень ст. 45 Закону не встановлено.

Так, згідно з описовою частиною довідки: «1. У розділі 1 «Тип декларації та звітний період» декларації порушень ст. 45 Закону не встановлено.

2. У розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларації порушень абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено. ???

У розділі 2.2 «Інформація про членів сім?ї суб?єкта декларування» декларації порушень п. 1 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено. ???

У розділі 3 «Об`єкти нерухомості» суб?єкт декларування зазначив відомості про квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 49 743,00 грн, шо належить на праві власності члену сім?ї (дружині).

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 31.07.1998 вартість зазначеної квартири становить 61 645,00 гривень. Суб?єкт декларування надав пояснення стосовно причин зазначення недостовірних відомостей, які враховано.

Таким чином, суб?єкт декларування у розділі 3 декларації зазначив недостовірні відомості, чим порушив п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону.

У розділі 4 «Об`єкти незавершеного будівництва» декларації порушень п. 2' ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)» декларації порушень п. 3 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» декларації порушень п. 3 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 7 «Цінні папери» декларації суб`єкт декларування зазначив відомості про належні йому акції у кількості 2 шт., номінальною вартістю 0,50 грн у ВАТ «Оріана» ().

Відповідно до реєстру прав власників цінних паперів ВАТ «Оріана» (), наданого суб`єктом декларування, йому на праві власності належать акції у кількості 2 шт, номінальною вартістю 0,25 грн за одиницю.

Згідно з ч. 4 ст. 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» у декларації має відображатися кількість цінних паперів та номінальна вартість одного цінного папера.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 7 декларації зазначив недостовірні відомості, чим порушив п. 4 ч. 1 ст. 46 Закону.

У розділі 8 «Корпоративні права» декларації порушень п. 5 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 9 «Юридичні особи, трасти або Інші подібні правові утворення, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких суб`єкт декларування або члени його сім?ї» декларації порушень п. 5 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 10 «Нематеріальні активи» декларації порушень п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації порушень п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 12 «Грошові активи» декларації порушень п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 13 «Фінансові зобов?язання» декларації суб?єкт зобов`язання не зазначив відомості про своє фінансове зобов`язання перед ОСОБА_2 в розмірі 1 249 287,70 доларів США, що виникло на підставі договору позики від 10.07.2014.

Суб?єкт декларування пояснив, що свідомо не зазначив вказані відомості, оскільки договору позики не підписував, коштів не отримував, фінансового зобов`язання перед кредитором не визнає, оскаржує договір в судовому порядку, у зв`язку з чим звернувся за роз?ясненнями до національного агентства листами від 04.10.2019 та від 25.12.2019 щодо необхідності відображення таких зобов`язань в декларації.

Національне агентство повідомило, що відомості про такі зобов`язання відображати не потрібно.

Надані пояснення не враховані з таких підстав.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, яке здійснювалось детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), суб?єкт декларування 10.07.2014 уклав договір позики з ОСОБА_2 , на підставі якого суб?єкт декларування отримав 14 716 609,11 грн (еквівалент 1 249 287,70 доларів США за курсом Національного банку України - 1 178 грн за 100 доларів США) з умовою повернення коштів до 10.09.2014. На виконання умов договору позики від 10.07.2014, суб?єкт декларування підписав розписку від 10.07.2014, якою засвідчив одержання грошових коштів у розмірі 14 716 609,11 грн (еквівалент 1 249 287,70 доларів США за курсом Національного банку України - 1 178 грн за 100 доларів США). Справжність підписів позикодавця та суб?єкта декларування на договорі позики та розписці від 10.07.2014 підтверджено висновком експерта від 10.01.2019 №19/17-3/289-CF/18. Отримання суб?єктом декларування роз?яснень національного агентства, наданих на звернення суб?єкта декларування, не спростовує допущеного ним порушення.

Так, у своїх зверненнях від 04.10.2019 та від 25.12.2019 суб?єкт декларування не вказував про наявне повідомлення від 09.07.2019 про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 366' КК України, та повідомлення від 07.08.2019 про завершення досудового розслідування та відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження.

За таких обставин, відомості про фінансові зобов`язання у розмірі 1 249 287,70 доларів США, які виникли у суб?єкта декларування на користь ОСОБА_2 у зв?язку з укладенням 10.07.2014 договору позики, підлягали декларуванню.

Станом на 31.12.2019 офіційний курс гривні Національного банку України щодо долара США становив 23,6862 грн за 1 долар США. Недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 29 590 878, 32 грн.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 13 декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 29 590 878,32 грн, чим порушив п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону.

У розділі 14 декларації «Видатки та правочини суб`єкта декларування» суб?єкт декларування зазначив відомості про інший правочин, а саме повернення коштів з депозитних рахунків.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону в декларації зазначаються, зокрема, правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у суб`єкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи, а також виникають фінансові зобов`язання.

Оскільки зняття коштів з депозитного рахунку не пов`язане з виникненням права власності на грошові кошти, які були розміщені на банківському рахунку, відомості про правочин у декларації не зазначаються.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 14 декларації зазначив відомості, які не підлягали декларуванню, чим порушив п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону,

У розділі 15 «Робота за сумісництвом суб?єкта декларування» декларації порушень п. 11 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

У розділі 16 «Членство суб?єкта декларування в організаціях та їх органах» декларації порушень п. 12 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено».

Відтак, за результатами повної перевірки декларації позивача після звільнення за 2019 рік сформовано висновки, відповідно до яких встановлено, що позивач зазначив недостовірні відомості про активи, відомості, про які зазначені у пп. 4, 8, 15 розділу 3.1 довідки, чим порушив вимоги, передбачені пп. 2, 4, 9 ч. 1 ст. 46 Закону. Крім того, позивач зазначив відомості, що не підлягали декларуванню, про які вказано у п. 16 розділу 3.1 довідки, чим порушив вимоги, передбачені п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону.

Таким чином, у діях позивача встановлено ознаки правопорушення, передбаченого ст. 366' Кримінального кодексу України.

Водночас позивач заперечує допущення ним порушення антикорупційного законодавства при складанні та поданні декларації, а тому вважає, що довідки №167/20 та №168/20 є протиправними та підлягають скасуванню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст і порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначені Законом України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII (далі - Закон №1700-VII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, ст. 4 Закону №1700-VII визначено статус Національного агентства з питань запобігання корупції, яке згідно з частиною першою указаної норми є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Коло повноважень НАЗК окреслене у ст. 11 Законом №1700-VII, відповідно до приписів п. 8 частини першої якої НАЗК здійснює в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Відповідно до ст. 48 Закону №1700-VII Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

Національне агентство проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону.

Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.

Проведення контролю та перевірки декларацій, а також рішення, прийняті за їхніми результатами, не перешкоджають проведенню досудового розслідування та судового провадження у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно із ст. 1 Закону №1700-VII суб`єкти декларування це особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до підпункту «а» пункту 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону відносяться, зокрема, міністри.

Ч. 1 ст. 45 зазначеного Закону встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

За приписами ст. 50 Закону №1700-VII повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Національне агентство визначає порядок відбору декларацій для проведення обов`язкової повної перевірки та черговість такої перевірки на підставі оцінки ризиків, а також порядок автоматизованого розподілу обов`язків з проведення повної перевірки між уповноваженими особами Національного агентства.

У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

У разі виявлення за результатами повної перевірки декларації ознак необґрунтованості активів Національним агентством надається можливість суб`єкту декларування протягом десяти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом із відповідними доказами. У разі ненадання суб`єктом декларування у зазначені строки письмових пояснень і доказів чи надання не в повному обсязі Національне агентство інформує про це Національне антикорупційне бюро України та Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру.

Примітка. Під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються Президент України, Прем`єр-міністр України, член Кабінету Міністрів України, перший заступник або заступник міністра, член Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Голова Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Голова Фонду державного майна України, його перший заступник або заступник, член Центральної виборчої комісії, член, інспектор Вищої ради правосуддя, член, інспектор Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, народний депутат України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Уповноважений із захисту державної мови, члени Національної комісії зі стандартів державної мови, Директор Національного антикорупційного бюро України, його перший заступник та заступник, Голова Національного агентства з питань запобігання корупції та його заступники, Генеральний прокурор, його перший заступник та заступник, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступник, член Ради Національного банку України, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, його перший заступник та заступник, Керівник Офісу Президента України, його перший заступник та заступник, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим, його перший заступник та заступник, радник або помічник Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "А" або "Б", та особи, посади яких частиною першою статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" віднесені до першої - третьої категорій, а також судді, прокурори і слідчі, керівники, заступники керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, їх апаратів та самостійних структурних підрозділів, керівники, заступники керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва або Севастополя, керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міста республіканського в Автономній Республіці Крим або обласного значення, району в місті, міста районного значення, військові посадові особи вищого офіцерського складу.

Механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції», визначає Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 15.04.2020 №144/20 (далі - Порядок № 144/20, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно розділу ІІІ «Порядок проведення повної перевірки декларацій» Порядку №144/20 складовими предмета повної перевірки декларації є: 1) з`ясування достовірності задекларованих відомостей; 2) з`ясування точності оцінки задекларованих активів; 3) перевірка на наявність конфлікту інтересів; 4) перевірка на наявність ознак незаконного збагачення або необґрунтованості активів.

Повна перевірка проводиться щодо декларацій, відібраних Національним агентством у порядку черговості на підставі оцінки ризиків, в тому числі з таких підстав, визначених Законом: 1) декларація подана службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, або займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків; 2) у поданій декларації виявлено невідповідності за результатами логічного та арифметичного контролю; 3) подана суб`єктом декларування декларація містить поле (поля), у якому (яких) суб`єкт декларування обрав позначку "Член сім`ї не надав інформацію" (у випадку, передбаченому частиною сьомою статті 46 Закону); 4) отримано інформацію від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. Розгляд отриманої інформації здійснюється відповідно до вимог законодавства; 5) Національне агентство встановило невідповідність рівня життя суб`єкта декларування задекларованим ним майну і доходам за результатами моніторингу способу життя такого суб`єкта декларування.

У разі наявності однієї з підстав для проведення повної перевірки відібрані Національним агентством у порядку черговості на підставі оцінки ризиків декларації для обов`язкової повної перевірки розподіляються автоматизовано уповноваженим особам для проведення такої перевірки. Якщо повна перевірка стосується декларації суб`єкта декларування, щодо інших декларацій якого у цей час проводиться повна перевірка, то нова перевірка розподіляється уповноваженій особі, яка проводить перевірку інших декларацій такого суб`єкта декларування.

Національне агентство під час проведення повної перевірки декларації проводить перевірку всіх відомостей, які зазначені або повинні бути зазначені в декларації відповідно до статті 46 Закону, з урахуванням всіх складових предмета повної перевірки, що визначені в пункті 1 цього розділу.

Повна перевірка декларації передбачає такі дії: 1) аналіз відомостей про об`єкти декларування, які зазначені або повинні бути зазначені в декларації відповідно до статті 46 Закону, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, банків даних, інших інформаційно-телекомунікаційних та довідкових систем, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих базах даних, реєстрах іноземних держав, інших джерел, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які зазначені або повинні бути зазначені в декларації; 2) створення, збирання, одержання, використання та інша обробка інформації, у тому числі за допомогою автоматизованих засобів, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених у цьому Порядку; 3) у разі необхідності звернення до суб`єкта декларування для отримання пояснень та копій підтвердних документів, отримання інформації щодо найменування контрагента правочину відповідно до абзацу другого пункту 10 частини першої статті 46 Закону, розгляд і врахування наданих суб`єктом декларування пояснень та копій підтвердних документів, іншої інформації під час проведення повної перевірки декларації відповідно до цього Порядку.

Під час повної перевірки декларації Національне агентство використовує такі джерела інформації: 1) відомості, отримані з інформаційно-телекомунікаційних і довідкових систем, реєстрів, банків даних, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи або органи місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації; 2) відомості, надані суб`єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей; 3) відомості, у тому числі інформація з обмеженим доступом, що надходять (отримані) від державних органів, органів місцевого самоврядування, нотаріусів, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, експертів, громадян та їх об`єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав; 4) відомості із засобів масової інформації, мережі Інтернет, інших джерел інформації, які стосуються конкретного суб`єкта декларування та/або членів його сім`ї та містять фактичні дані, що можуть бути перевірені; 5) всі наявні в Національному агентстві відомості, у тому числі: отримані Національним агентством під час здійснення попередніх перевірок декларацій, поданих суб`єктом декларування та/або членами його сім`ї; зібрані під час здійснення контролю декларацій за допомогою ІТС ЛАК, моніторингу способу життя суб`єкта декларування; зібрані в результаті розгляду повідомлень викривачів, інших суб`єктів звернення; отримані під час реалізації повноважень щодо моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, а також контролю за дотриманням вказаними особами обмежень щодо запобігання корупції; 6) відомості, отримані від правоохоронних органів, у тому числі з матеріалів кримінальних проваджень, дозвіл на використання яких та посилання на які у документах Національного агентства наданий слідчим, детективом або прокурором відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

У разі виявлення Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації можливих недостовірних задекларованих відомостей, у тому числі неточної оцінки задекларованих активів, порушення вимог статей 23, 25, 26, 36 Закону, ознак незаконного збагачення або необґрунтованості активів, уповноважена особа направляє відповідному суб`єкту декларування запит з пропозицією надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів відповідно до Закону. Такий запит направляється суб`єкту декларування не пізніше десяти робочих днів до дня завершення основного або продовженого строку проведення повної перевірки. Суб`єкт декларування має право надати або надіслати за допомогою програмних засобів Реєстру чи електронного зв`язку пояснення, копії документів не пізніше ніж на десятий робочий день з дня отримання відповідного запиту Національного агентства. Надані суб`єктом декларування письмові пояснення, копії підтвердних документів є обов`язковими до розгляду Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації. У разі ненадання суб`єктом декларування письмових пояснень, копій підтвердних документів Національне агентство проводить повну перевірку на підставі наявних відомостей. Надання суб`єктом декларування пояснень, копій підтвердних документів, іншої інформації після завершення строку повної перевірки не є підставою для проведення повторної повної перевірки декларації.

Днем початку строку проведення повної перевірки декларації вважається наступний робочий день за днем автоматизованого розподілу обов`язку щодо її проведення на уповноважену особу.

Повна перевірка повинна бути завершена у строк не більше ніж 120 календарних днів з дня початку строку перевірки.

За наявності підстав, визначених в цьому Порядку, керівник структурного підрозділу за погодженням із заступником Голови Національного агентства може продовжити строк проведення повної перевірки на підставі обґрунтованої доповідної записки уповноваженої особи, яка здійснює повну перевірку декларації, на загальний сукупний строк не більше ніж 60 календарних днів.

У разі продовження строку повної перевірки його перебіг розпочинається наступного календарного дня після спливу строку.

Згідно з п. 1, 2 розділу IV «Результати проведення повної перевірки» Порядку №144/20 а результатами проведення повної перевірки декларації уповноважена особа складає та підписує довідку про результати проведення повної перевірки декларації (далі - Довідка) за формою, наведеною у додатку 1.

Довідка складається та підписується протягом 10 робочих днів з дня закінчення основного або продовженого строку повної перевірки.

Довідка повинна містити таку інформацію: підстави для проведення повної перевірки; дата початку строку повної перевірки та відомості про результати автоматизованого розподілу (повторного автоматизованого розподілу, якщо він проводився); перелік запитів, що надсилалися для проведення перевірки, у тому числі з метою отримання пояснення, підтвердних документів, іншої інформації від суб`єкта декларування; джерела інформації, що були використані під час проведення перевірки, у тому числі перелік інформаційно-телекомунікаційних і довідкових систем, реєстрів, банків даних, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи або органи місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації; висновок за результатами повної перевірки.

Якщо в результаті повної перевірки декларації було встановлено відображення у декларації недостовірних відомостей, у тому числі неточну оцінку задекларованих активів, наявність конфлікту інтересів, ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів, у довідці додатково наводиться обґрунтування відповідних висновків, у тому числі посилання на матеріали, які стали підставою для висновку, та врахування пояснень суб`єкта декларування.

З аналізу наведених норм вбачається, що на момент виникнення спірних правовідносин Національне агентство з питань запобігання корупції було наділене повноваженнями та здійснювало контроль і повну перевірку декларацій суб`єктів декларування у чітко визначених законом межах і за встановленою процедурою.

В ході розгляду справи судом встановлено, що головним спеціалістом першого відділу Управління проведення обов`язкових повних перевірок проведено повну перевірку декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2018 рік та після звільнення за 2019 рік, поданих позивачем до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, 18.03.2019 та 21.03.2020.

Під час здійснення повної перевірки декларації відповідач використовував такі джерела інформації: відомості, отримані з Державного реєстру транспортних засобів МВС України; Державного реєстру про реєстраційні операції МВС України; Державного реєстру суднової книги; Державного суднового реєстру; Державного реєстру цивільних авіаційних суден; Державного реєстру Пенсійного фонду України; Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; Державного реєстру обтяжень рухомого майна НАІС; Спадкового реєстру; Державного реєстру актів цивільного стану громадян; Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб платників податків; Державного реєстру патентів України на винаходи; Державного реєстру патентів України на корисні моделі; Державного реєстру патентів України на промислові зразки; Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг; Державного земельного кадастру; Державного реєстру Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку; Єдиного реєстру довіреностей; Єдиного реєстру боржників; Державного реєстру Державної прикордонної служби України; а також інформацію, отриману від державних органів, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання та їх посадових осіб, фізичних осіб, зокрема від Офісу Генерального прокурора (лист від 27.05.2020 № 15/4-469вих-20 на запит від 08.05.2020 № 41-01/16771/20); Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (лист від 27.05.2020 № 4087/2-31-20/5 на запит від 12.05.2020 № 41-01/17239/20); Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (лист від 19.05.2020 № 4604/9726-26-20/20.4.2 на запит від 08.05.2020 № 41-01/16764/20); Апарату Верховної Ради України (лист від 20.05.2020 № 20-12/684 на запит від 08.05.2020 № 41-01/17028/20); Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (лист від 03.06.2020 № 10/01/8455 на запит від 20.05.2020 № 41-01/19243/20); Державної служби морського та річкового транспорту України (вхідний № 03/20721/20 від 29.05.2020 на запит від 21.05.2020 № 41-01/19317/20); Головного сервісного центру МВС (лист від 25.05.2020 № 31/7799 на запит від 08.05.2020 № 41-01/16757/20); Національного антикорупційного бюро України (листи від 29.05.2020 № 04-221/18969 на запит від 08.05.2020 № 41-01/16768/20 та від 23.06.2020 № 04-221/22195 на запит від 12.06.2020 № 41-01/24227/20), матеріали кримінального провадження від 17.08.2018 № 0002019; інформацію, наявну в матеріалах повної перевірки декларації за 2017 рік, зокрема відомості Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (лист від 05.05.2019 № 7-28-0.21-5238/2-18 на запит від 12.04.2018 № 51-09/15353/18), а також пояснення суб`єкта декларування від 19.06.2018 на запит від 24.05.2018 № 41-01/22886/18 та від 06.07.2018 на запит від 04.07.2018 № 41-01/28978/18, оригінали яких містяться в матеріалах перевірки декларації за 2017 рік; інформацію, викладену в поясненнях суб`єкта декларування та наданих ним документах (їх копіях) від 03.06.2020 на запит від 22.05.2020 № 41-01/19578/20 та від 22.07.2020 на запит від 09.07.2020 № 41-01/30386/20.

За результатами перевірки складено довідки №167/20 та №168/20 від 11.09.2020 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2018 рік та після звільнення за 2019 рік, поданих позивачем.

Відповідно до висновків, відображених у довідці №167/20, за результатами повної перевірки щорічної декларації позивача за 2018 рік відповідачем встановлено такі порушення:

- недостовірне декларування об`єктів нерухомості (розділ 3 декларації). Позивач не зазначив відомості про право користування квартирою, що належить члену сім`ї (дружині) та є його зареєстрованим місцем проживання. Пояснення позивача про відображення адреси у розділі 2.1 декларації не враховані з огляду на вимоги законодавства та роз`яснення НАЗК щодо обов`язкового декларування права користування об`єктами нерухомості. Такі дії кваліфіковано як зазначення недостовірних відомостей з порушенням п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції»;

- недостовірне декларування цінних паперів (розділ 7 декларації). Позивач зазначив номінальну вартість акцій ВАТ «Оріана» у розмірі 0,50 грн за одиницю, тоді як відповідно до реєстру власників цінних паперів їх номінальна вартість становить 0,25 грн за одну акцію. Це розцінено як подання недостовірних відомостей із порушенням п. 4 ч. 1 ст. 46 Закону;

- недекларування фінансових зобов`язань (розділ 13 декларації). Позивач не зазначив фінансове зобов`язання за договором позики від 10.07.2014 у розмірі 1 249 287,70 доларів США, посилаючись на його оспорювання у судовому порядку. НАЗК дійшло висновку про наявність такого зобов`язання на підставі матеріалів кримінального провадження, договору позики, розписки та експертного висновку про справжність підписів. Різниця між задекларованими та достовірними відомостями становила 34 590 607, 65 грн, що кваліфіковано як порушення п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону;

- зазначення відомостей, що не підлягали декларуванню (розділ 14 декларації). Позивач задекларував правочини щодо відкриття та повернення коштів з депозитних рахунків, які, на думку НАЗК, не спричиняють виникнення чи припинення права власності та не підлягають відображенню у декларації. Такі дії визнано порушенням п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону.

У сукупності зазначені порушення, на переконання НАЗК, свідчать про наявність у діях позивача ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366№ Кримінального кодексу України.

Згідно з висновками за довідкою № 168/20 від 11.09.2020, за результатами повної перевірки декларації позивача після звільнення за 2019 рік встановлено такі порушення:

- недостовірне декларування об`єкта нерухомості (розділ 3 декларації). Позивач зазначив вартість квартири, що належить члену сім`ї (дружині), у розмірі 49 743,00 грн, тоді як відповідно до договору купівлі-продажу її вартість становила 61 645,00 грн. Надані пояснення щодо причин такої розбіжності були враховані, однак сам факт подання недостовірних відомостей кваліфіковано як порушення п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону;

- недостовірне декларування цінних паперів (розділ 7 декларації). Аналогічно декларації за 2018 рік, позивач зазначив невірну номінальну вартість акцій ВАТ «Оріана», що визнано поданням недостовірних відомостей із порушенням п. 4 ч. 1 ст. 46 Закону;

- недекларування фінансових зобов`язань (розділ 13 декларації). Позивач не відобразив фінансове зобов`язання за договором позики від 10.07.2014 у розмірі 1 249 287,70 доларів США, попри наявність підтверджуючих документів у матеріалах кримінального провадження. Посилання на отримані від НАЗК роз`яснення не прийняті до уваги, з огляду на висновок експерта від 10.01.2019 №19/17-3/289-СЕ/18. Різниця між задекларованими та достовірними відомостями становила 29 590 878,32 грн, що кваліфіковано як порушення п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону;

- зазначення відомостей, що не підлягали декларуванню (розділ 14 декларації). Позивач задекларував правочин щодо повернення коштів з депозитного рахунку, який, за висновком НАЗК, не підлягає відображенню у декларації, оскільки не пов`язаний з виникненням або припиненням права власності. Такі дії визнано порушенням п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону.

На підставі сукупності встановлених порушень НАЗК дійшло висновку про наявність у діях позивача ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366№ Кримінального кодексу України.

По суті виявлених відповідачем порушень, суд зазначає таке.

Щодо не зазначення позивачем відомостей про право користування квартирою, що належить члену сім`ї (дружині) та є його зареєстрованим місцем проживання, то відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 46 Закону №1700-VI (в редакції, чинній на дату подання позивачем щорічної декларації за 2018 рік) у декларації зазначаються відомості про прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків (серія та номер паспорта громадянина України, якщо особа через свої релігійні переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний орган центрального органу виконавчої влади, відповідальний за формування державної податкової політики, і має про це відмітку у паспорті громадянина України) суб`єкта декларування та членів його сім`ї, зареєстроване місце проживання, а також місце фактичного проживання або поштову адресу, на яку суб`єкту декларування Національним агентством може бути надіслано кореспонденцію, місце роботи (проходження служби) або місце майбутньої роботи (проходження служби), займану посаду, або посаду, на яку претендує, та категорію посади (якщо така є) суб`єкта декларування;

об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають: а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування; б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

Відтак, відповідно до процитованих положень у декларації зазначаються відомості про зареєстроване місце проживання суб`єкта декларування та членів його сім`ї, об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Ст. 6 цього Закону передбачено, що для реєстрації особа подає органу реєстрації, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі, адреса якого зазначається під час реєстрації.

Тобто у зв`язку із реєстрацією місця проживання у суб`єкта декларування та членів його сім`ї виникає право користування об`єктом нерухомості.

Згідно з п. 27-1 роз`яснень НАЗК від 11.08.2016 № 3 (із змінами та доповненнями внесеними рішеннями НАЗК від 06.09.2016 № 18, від 30.09.2016 № 57, від 03.11.2016 № 106, від 13.01.2017 № 24, від 22.02.2017 № 59, від 16.03.2017 № 85, від 29.06.2017 № 250, від 13.10.2017 № 902, від 02.02.2018 № 118, від 21.12.2018 № 3126, від 29.12.2018 № 3222, від 29.12.2018 № 3225, від 08.02.2019 № 368) щодо питання «Яким чином зазначати об`єкт нерухомості, який належить суб`єкту декларування (або члену його сім`ї) на праві власності, а членам його сім`ї на праві користування, чи потрібно створювати нове поле по об`єкту для кожного члена сім`ї чи зазначити інформацію про користування в одному полі та яким чином?» роз`яснено: «У декларації у графі "Права на цей об`єкт" вказати інформацію про суб`єкта декларування (члена сім`ї) у власності якого перебуває такий об`єкт нерухомості, заповнивши поля "Тип права", "Інформація про власника", "Частка власності", та натиснути кнопку "Додати". Після цього в полі "Тип права" вибрати "Інше право користування", в полі "Зазначте яке саме" в ручному режимі зазначити інформацію, в полі "Інформація про власника" вказати члена сім`ї (суб`єкта декларування), якому належить такий об`єкт на праві користування, в полі "Частка власності" зазначити "Не застосовується", далі натиснути кнопку "Додати". Дану дію провести аналогічно для кожного члена сім`ї. В кінці натиснути кнопку "Зберегти об`єкт". Створювати нові поля для кожного члена сім`ї не потрібно. Аналогічно, якщо об`єкт нерухомості перебуває на іншому праві користування у суб`єкта декларування та членів його сім`ї, то відомості про такий об`єкт зазначаються в одному полі»

Таким чином, відомості про об`єкти нерухомості, які є зареєстрованим місцем проживання суб`єкта декларування або членів його сім`ї, необхідно зазначати у р. 3 «Об`єкти нерухомості» декларації.

Відтак, відповідачем обґрунтовано здійснено висновок про порушення позивачем п. 3 ч. 1 ст. 46 Закону №1700-VI.

Щодо недостовірного декларування цінних паперів, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 46 Закону №1700-VI, у декларації зазначаються відомості про цінні папери, у тому числі акції, облігації, чеки, сертифікати, векселі, що належать суб`єкту декларування або членам його сім`ї, із відображенням відомостей стосовно виду цінного папера, його емітента, дати набуття цінних паперів у власність, кількості та номінальної вартості цінних паперів. У разі якщо цінні папери передані в управління іншій особі, щодо цієї особи також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Суд зауважує, що вартість цінних паперів відображається відповідно до їх номінальної вартості, при цьому у декларації зазначається кількість таких цінних паперів та номінальна вартість одного цінного папера.

Судом встановлено, що позивач зазначив у щорічній декларації за 2018 рік та в декларації після звільнення за 2019 рік номінальну вартість акцій ВАТ «Оріана» у розмірі 0,50 грн за одиницю, тоді як відповідно до реєстру власників цінних паперів їх номінальна вартість становить 0,25 грн за одну акцію.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач самостійно задекларував належні йому акції ВАТ «Оріана», що свідчить про визнання ним факту належності цих цінних паперів на праві власності на момент подання декларацій.

Відтак, відповідачем обґрунтовано здійснено висновок про недостовірне декларування позивачем вартості цінних паперів.

Щодо зазначення позивачем відомостей у р. 14 декларації, що не підлягали декларуванню, то відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону №1700-VI у декларації зазначаються відомості про видатки та всі правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у суб`єкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи, а також виникають фінансові зобов`язання, які зазначені у п. 2-9 ч. 1 цієї статті.

Такі відомості зазначаються у разі, якщо розмір відповідного видатку перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року; до таких відомостей включаються дані про вид правочину, його предмет. На письмовий запит Національного агентства суб`єкт декларування надає інформацію щодо найменування контрагента

Разом з тим, грошові кошти, розміщені на депозитному (банківському) рахунку, не припиняють належати суб`єкту декларування на праві власності. Відкриття депозитного рахунку є лише способом розміщення грошових коштів та передбачає передачу банку права користування цими коштами на визначений строк, тоді як право власності на відповідну грошову суму залишається за вкладником. Аналогічно, повернення коштів з депозитного рахунку не породжує набуття нового права власності, а є лише реалізацією вже існуючого права вкладника на належні йому грошові кошти.

Отже, дії щодо внесення грошових коштів на депозитний рахунок та їх подальшого повернення не призводять ані до виникнення, ані до припинення права власності, не змінюють суб`єкта такого права та не створюють нових фінансових зобов`язань у розумінні п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону №1700-VII. Такі дії не є правочинами, які підлягають обов`язковому відображенню у розділі 14 декларації.

Таким чином, відповідачем обґрунтовано здійснено висновок про порушення позивачем п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону №1700-VII.

Щодо недекларування позивачем у р. 13 декларації фінансових зобов`язань за договором позики від 10.07.2014 у розмірі 1 249 287,70 доларів США, то суд вказує, що на момент подання позивачем щорічної декларації за 2018 рік та декларації після звільнення за 2019 рік в провадженні Печерського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №757/38773/17 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 1 249 287,70 доларів США за договором позики від 10.07.2014 та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики від 10.07.2014.

04.10.2019 позивач звернувся до відповідача із проханням надати роз`яснення чи підлягає декларуванню фінансове зобов`язання, спір щодо дійсності якого розглядається судом.

У відповідь на вказане звернення відповідач листом від 17.10.2019 повідомив, що з викладеної у зверненні позивача інформації вбачається, що згадане ним зобов?язання є недійсним, оскільки спірний договір позики був укладений без його відома та фактично будь-яких коштів він не отримував. В такому разі, інформація щодо цього фінансового зобов`язання не підлягає внесенню до декларації.

Також 25.12.2019 позивач звернувся до відповідача із запитом щодо надання роз`яснення про те, чи потрібно йому зазначати в декларації після звільнення за 2019 рік та декларації кандидата на посаду про фінансові зобов`язання, які не визнаються та оскаржуються в судовому порядку.

Листом від 09.01.2020 відповідачем повідомлено, що позивачеві не потрібно відображати в декларації відомості про фінансові зобов`язання, які ним не визнаються та оскаржуються в судовому порядку, до прийняття рішення у справі та набрання ним законної сили. При цьому, звернуто увагу на необхідність повідомлення НАЗК в разі визнання правочинів, на підставі яких позивач повинен був зазначити відомості про фінансові зобов`язання.

Водночас, формуючи спірні довідки за результатами повної перевірки декларацій, відповідач фактично відійшов від наданих ним роз`яснень та обґрунтував висновки про наявність у позивача фінансового зобов`язання посиланням на висновок експерта від 10.01.2019 № 19/17-3/289-CF/18, яким, за твердженням відповідача, підтверджено справжність підписів сторін на договорі позики та розписці від 10.07.2014.

Однак суд звертає увагу, що висновок експерта не має наперед встановленої доказової сили, підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами та не може сам по собі визначати існування чи відсутність цивільного зобов`язання.

Встановлення факту укладення договору позики, передачі грошових коштів та виникнення обов`язку їх повернення належить до виключної компетенції суду за наслідками розгляду відповідного спору.

Варто наголосити, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19.11.2020 у справі №757/38773/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.02.2021, у задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову позивача відмовлено.

Водночас, постановою Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 757/38773/17 судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані з направленням справи на новий розгляд у зв`язку з істотними порушеннями норм процесуального права, неповним дослідженням доказів та передчасністю висновків щодо недійсності договору позики і розписки.

Таким чином, як на момент подання позивачем декларації, так і на момент складення відповідачем оскаржуваних довідок факт існування у позивача фінансового зобов`язання за договором позики від 10.07.2014 не був встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили, а сам спір щодо дійсності правочину та отримання грошових коштів залишався невирішеним.

За таких умов, використання відповідачем окремого експертного висновку як достатньої та визначальної підстави для висновку про недекларування фінансового зобов`язання є безпідставним.

Отже, висновок відповідач про порушення позивачем п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» щодо недекларування фінансових зобов`язань за договором позики від 10.07.2014 є передчасним.

Щодо недостовірного декларування позивачем у р. 3 декларації після звільнення за 2019 рік об`єкта нерухомості, а саме зазначення вартості квартири, що належить дружині у розмірі 49 743,00 грн, тоді як відповідно до договору купівлі-продажу її вартість становила 61 645,00 грн, то суд вказує, що 20.06.2020 позивачем надіслано до відповідача пояснення щодо виявлених порушень.

Так, стосовно згаданих розбіжностей позивач пояснив, що при зазначенні в р. 3 «Об?єкти нерухомості» в декларації за 2019 рік вартості на дату набуття права або за останньою грошовою оцінкою, квартири площею 287,7 м2 суми у розмірі 49 743, 00 грн, а не 61 645, 00 грн, ним допущено технічну описку, оскільки форма декларації за 2019 рік була змінена, в результаті чого необхідно було зазначати тільки одну із сум: або на дату набуття майна або за останньою грошовою оцінкою, і відповідно під час внесення відповідних відомостей щодо такої вартості, ним помилково скопійовано інформацію іншого об?єкту нерухомості, а саме: «Житлового будинку: АДРЕСА_3 ».

Однак суд звертає увагу, що незалежно від причин допущення такої помилки, у декларації були відображені відомості, які не відповідають дійсним даним, підтвердженим правовстановлюючими документами. Сам факт пояснення позивача щодо характеру помилки не спростовує обставини подання недостовірної інформації, а лише свідчить про причини її виникнення.

При цьому, Закон України «Про запобігання корупції» покладає на суб`єкта декларування обов`язок забезпечити повноту та достовірність відомостей, зазначених у декларації, незалежно від технічної складності її заповнення або зміни форми декларації. Наявність технічної описки не звільняє суб`єкта декларування від відповідальності за подання недостовірних відомостей та не змінює юридичної оцінки таких дій.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відомості, зазначені позивачем у р. 3 декларації після звільнення за 2019 рік щодо вартості квартири, є недостовірними, а наведені позивачем пояснення не спростовують встановленого порушення.

Отже, підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем за результатами повної перевірки декларацій позивача правомірно встановлено факти подання недостовірних відомостей щодо об`єктів нерухомості та цінних паперів, а також зазначення відомостей, що не підлягали декларуванню, що формально охоплюється п. 2, 4, 10 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції». Водночас висновок відповідача про порушення позивачем п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» щодо недекларування фінансових зобов`язань за договором позики від 10.07.2014 є передчасним та необґрунтованим.

За таких обставин, довідки відповідача №167/20 та №168/20 підлягають скасуванню в частині висновків щодо порушення позивачем п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 681 грн 60 коп.

Таким чином, поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції підлягає сума у розмірі 840 грн 80 коп.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 134, 139, 143, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати довідку Національного агентства з питань запобігання корупції №167/20 від 11.09.2020 «Про результати проведеної повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2018 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» в частині висновків щодо порушення ОСОБА_1 п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції».

Визнати протиправною та скасувати довідку Національного агентства з питань запобігання корупції №168/20 від 11.09.2020 «Про результати проведеної повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за 2019 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» в частині висновків щодо порушення ОСОБА_1 п. 9 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Національного агентства з питань запобігання корупції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Національне агентство з питань запобігання корупції (бульвар Миколи Міхновського, 28, м. Київ, 01103, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 17.12.2025 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна