Справа № 160/30155/25
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Управління поліції охорони в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
17.10.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Управління поліції охорони в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління поліції охорони в Дніпропетровській області відшкодування вартості предметів однострою, строк носіння яких не закінчився, в розмірі 5989,38 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2025, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 171 КАС України, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється у порядку, визначеному статтею 130 цього Кодексу.
Згідно з отриманою інформацією з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про реєстраційні дані фізичної особи платника податків до частини 4 ст. 171 КАС України, встановлено зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи.
В той же час, суд враховує, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом належних процесуальних дій.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 по справі № 814/1469/17 та від 23.06.2020 по справі № 640/740/19.
Інших засобів зв`язку, за якими Відповідач може бути повідомлений у встановлені законодавством строки, позивачем не повідомлялось, оскільки вони йому невідомі. Матеріали справи таких відомостей також не містять. За таких обставин, судом вжито всіх доступних заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом.
Згідно положень ст. 126 КАС України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Відзиву на позов від відповідача не надходило.
Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
19.05.2025 між Управлінням поліції охорони в Дніпропетровській області та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження служби в поліції № 8, на строк з 19.05.2025 по 19.05.2027 (п.1 розділу VII контракту № 8).
Відповідно до укладеного контракту № 8 наказом позивача від 19.05.2025 № 55 о/с відповідача прийнято на службу до поліції та призначено на посаду поліцейського взводу № 2 роти охорони об`єктів та публічної безпеки № 2 Дніпровського районного відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області.
Наказом Вінницького вищого професійного училища Департаменту поліції охорони від 26.09.2025 № 541 через небажання проходити професійну підготовку відповідача було достроково відраховано з навчального закладу з 26.09.2025 (термін навчання з 26.05.2025 по 21.11.2025) на підставі його рапорту.
Частиною 6 ст. 73 Закону № 580-УІІІ передбачено: поліцейські, які достроково відраховані з навчальних закладів, де вони проходили первинну професійну підготовку, через недисциплінованість, невиконання навчального плану, небажання продовжувати або проходити навчання, а також поліцейські, які після закінчення первинної професійної підготовки склали іспити і отримали незадовільні оцінки, підлягають звільненню зі служби в поліції на підставі пунктів 5 або частини першої статті 77 цього Закону.
Наказом позивача від 26.09.2025 № 107 о/с відповідача звільнено за п.5 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VІІІ (через службову невідповідність), отже, він не приступив до виконання службових обов`язків за посадою публічної служби, на яку його було призначено.
Проте, відповідно до умов контракту № 8 та договору № 342 відповідач повинен був відпрацювати за цією посадою у позивача з 19.05.2025 по 19.05.2027, тобто - 731 день.
Фактично ним відпрацьовано з 19.05.2025 по 26.09.2025 (з дати укладення контракту № 8 по дату звільнення) - 101 день.
Невідпрацьований час становить: 731-101= 630 днів.
Відшкодувати витрати, які поніс позивач на його навчання, в добровільному порядку відповідач відмовився, в зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду.
За приписами статті 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Частинами 1, 2 ст. 11 ЦКУ визначено: цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства,^ також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до норм ч. 2 ст. 13 ЦКУ, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
За приписами ч. 1,3 ст. 14 ЦКУ цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 22 ЦКУ передбачено: особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Статтею 509 ЦКУ визначено: зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦКУ).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту; або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦКУ).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події, (ч. 1 ст. 530 ЦКУ).
Статтею 610 ЦКУ визначено: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом Зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з нормами статті 611 ЦКУ у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, |зокрема, відшкодування збитків.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, Діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи,; а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦКУ).
Відповідно до норм статей 626, 628, 629, 631 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть Здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінченні строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії
Розрахунок витрат зроблений позивачем відповідно до в «Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261.
За таких обставин, з відповідача слід стягнути на користь позивача 35 901,21 грн відшкодування витрат на навчання в навчальному закладі.
Щодо відшкодування вартості предметів однострою, строк носіння яких не закінчився.
Відшкодування вартості предметів однострою особистого призначення, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, обґрунтовується ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 17, ст. 20, ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію», розділом V Порядку забезпечення поліцейських одностроєм, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ № 772 від 12.09.2017, а також нормами Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877, та постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 823 «Про однострій поліцейських».
Так, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби у поліції регулюється Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські мають єдиний однострій, поліцейський отримує однострій безоплатно. Зразки предметів однострою поліцейських затверджує Кабінет Міністрів України.
Пунктом 1 Розділу І Порядку (зі змінами) визначено, що цей Порядок визначає механізм забезпечення поліцейських одностроєм згідно з нормами належності однострою поліцейських, організацію його використання та обліку.
Пунктом 2 Розділу І Порядку визначені наступні терміни: однострій загальна назва форменого одягу поліцейського, що складається з предметів, які видаються в тимчасове користування для виконання службових завдань, тренувань, навчань, занять тощо (інвентарне майно), та предметів особистого користування, які видаються в постійне користування і не використовуються як інвентарне майно; строк носіння (експлуатації) предметів однострою час, установлений нормами належності, протягом якого предмет має носитися або перебувати в експлуатації.
Підпункт 1 пункту 3 Розділу І Порядку зазначає, що забезпечення одностроєм поліцейських здійснюється відповідними підрозділами з питань матеріально технічного та ресурсного забезпечення (далі підрозділ забезпечення) залежно від місця проходження служби в поліції, зокрема поліцейських, які проходять службу в органах, закладах, установах поліції.
Згідно пункту 1 Розділу III Порядку строк носіння (експлуатації) предметів однострою починає обчислюватися з дня фактичної видачі їх у користування (експлуатацію).
Пунктом 3 Розділу III Порядку передбачено, що на кожного поліцейського для здійснення контролю за станом використання ним предметів однострою згідно з нормами належності та за строками їх носіння (експлуатації) оформлюється арматурна картка.
Облік предметів однострою в арматурній картці ведеться з дати призначення поліцейського на відповідну посаду або зарахування на навчання до ЗВО згідно з наказом по особовому складу.
Відповідно до пункту 3 Розділу IV Порядку, предмети однострою особистого користування видаються поліцейським на майбутній термін служби або з урахуванням навчання у ЗВО та на строк, що передбачений нормами належності.
Підпунктом 2 пункту 1 Розділу V Порядку передбачено, що відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, здійснюється в разі звільнення поліцейського із служби, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Отже, на підставі ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 1 Розділу V Порядку, суд доходить висновку про те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачеві вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, у сумі 5 989,38 грн.
Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки вказані витрати позивачем не понесені, судові витрати не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Управління поліції охорони в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління поліції охорони в Дніпропетровській області відшкодування вартості предметів однострою, строк носіння яких не закінчився, в розмірі 5989,38 грн.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез