Справа № 240/27793/25
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

16 грудня 2025 року м. Житомир

справа № 240/27793/25

категорія 109020000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Горовенко А.В., перевіривши виконання вимог законодавства при поданні позовної заяви Приватного вищого навчального закладу "Європейський університет" до Житомирської міської ради про скасування рішень,-

встановив:

Приватний вищий навчальний заклад "Європейський університет" звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- скасувати рішення Житомирської міської ради від 16.10.2025 №1518 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо об`єднання двох земельних ділянок за кадастровими номерами :06:006:0054 та :06:006:0059 в одну з кадастровим номером :06:006:0061;

- скасувати рішення Житомирської міської ради від 19.12.2024 №1266 в частині затвердження технічної документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за кадастровим номером №:06:006:0055 на земельні ділянки за кадастровими номерами №:06:006:0059 та №:06:006:0060;

- скасувати рішення Житомирської міської ради №836 від 29.06.2023 в частині затвердження технічної документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки №:06:006:0017 площею 0.7624 га на №:06:006:0054 та №:06:006:0055.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 чинного КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Матеріали справи свідчать, що позивач просить скасувати рішення Житомирської міської ради від 16.10.2025 №1518, від 19.12.2024 №1266 та №836 від 29.06.2023 в частині затвердження технічної документацію із землеустрою, що стосуються спірних земельних ділянок.

В обґрунтування підстав для звернення до адміністративного суду позивач вказує, що у квітні 2006 року між Приватним вищим навчальним закладом "Європейський університет" та Житомирською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, предметом якого було передача в строкове платне користування позивачу визначених земельних ділянок. Термін вказаного договору закінчився у 2016 році, у зв`язку з чим він припинив свою дію.

На думку позивача, відповідач зобов`язаний передати земельну ділянку у постійне користування позивачу протягом 6 місяців з моменту звернення керівника закладу вищої освіти, однак, у зв`язку з розміщенням релігійної споруди Релігійної організації Житомирського обласного благодійного євангельсько-християнського братства "Філадельфія", на тій земельній ділянці що й позивач, така земельна ділянка підлягала поділу з урахуванням державних будівельних норм в частині вимог до земельних ділянок для закладів вищої освіти.

Зазначає, що після неодноразового звернення до відповідача, в подальшому, на підставі клопотання позивача, Житомирська міська рада надала згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок комунальної власності Житомирської міської об`єднаної територіальної громади для оформлення права користування цими земельними ділянками юридичними особами.

Проте, як вважає позивач, відповідачем прийнято низку рішень в порушення норм чинного законодавства та без урахування Державних будівельних норм в частині вимог до земельних ділянок закладів вищої освіти.

Ознайомившись з поданою позовною заявою та наданими доказами у справі, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та Законів України.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема - вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою.

З наведених вище норм права вбачається, що сільська, селищна, міська рада у сфері регулювання земельних правовідносин та організації землеустрою може виступати як власник земельної ділянки, який здійснює у встановленому порядку розпорядження землями комунальної власності, у тому числі погоджує межі земельної ділянки суміжним землевласникам або землекористувачам шляхом підписання відповідного акта погодження. З іншої сторони, відповідний орган місцевого самоврядування - міська рада та її виконавчі органи у сфері землеустрою реалізують й публічно-управлінські повноваження, зокрема шляхом надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, надання погодження цього проекту та його затвердження.

У першому випадку спірні правовідносини носять, головним чином, приватноправовий характер та мають вирішуватися не адміністративними судами, а в порядку цивільного або господарського судочинства.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28.03.2023 у справі №440/6443/21.

Суд зазначає, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач не погоджується з рішенням Житомирської міської ради, яким земельна ділянка, на якій розміщені навчальний корпус та об`єкт незавершеного будівництва, зазнала істотного зменшення, що на думку позивача суперечить державним будівельним нормам.

Фактично, оскаржувані рішенні прийняті органом місцевого самоврядування як власником земель комунальної власності з метою формування земельних ділянок комунальної власності та подальшого оформлення прав на них.

Суд зазначає, що якщо спірні правовідносини виникли у зв`язку з не затвердженням розробленого у встановленому порядку проекту землеустрою внаслідок непогодження меж земельної ділянки суміжними землекористувачами, то такий спір слід віднести до публічно-правових.

Правовий висновок стосовно того, що спори фізичних та юридичних осіб з органами місцевого самоврядування щодо не затвердження проектів землеустрою, зокрема з підстав непогодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами або землевласниками, належать до публічно-правових спорів, міститься у постановах Верховного Суду від 18.08.2022 у справі №807/554/18 та від 14.02.2023 у справі №932/5120/21.

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №539/3192/16-ц, у якій предметом позову було оскарження рішення органу місцевого самоврядування стосовно надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, суд касаційної інстанції виснував таке: «розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору».

Отже, спірні правовідносини носять приватноправовий характер.

Згідно з частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пунктів 6, 10 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Приватного вищого навчального закладу "Європейський університет" до Житомирської міської ради про скасування рішень, передбачених п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Позивачу слід мати на увазі, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

На виконання вимог ч.6 ст.170 КАС України, є необхідним роз`яснити Приватному вищому навчальному закладу "Європейський університет", що розгляд даної справи має здійснюватися відповідним судом господарської юрисдикції, визначеним за правилами підсудності, встановленими положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 4, 19, 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

ухвалив:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Приватного вищого навчального закладу "Європейський університет" до Житомирської міської ради про скасування рішень.

2. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

4. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко