Справа № 500/7564/24
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/7564/24 пров. № А/857/9460/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року, ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження суддею Юзьківим М.І. у м. Тернополі у справі №500/7564/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

20 грудня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачі - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.12.2024 № 92 про відмову у переведенні на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 в органах податкової служби України з 29.06.1990 по 01.07.2013 та з 31.12.2013 по 28.11.2024 i перевести на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII з 28.11.2024.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.12.2024 № 92 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058- IV від 09.07.2003 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.11.2024 про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993, зарахувавши періоди роботи з 29.06.1990 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 01.05.2016 в органах державної податкової служби до стажу державної служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що період роботи з 30.06.1990 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 01.05.2016 до стажу державного службовця не враховано у зв`язку з тим, що позивач працювала в податкових органах з присвоєнням спеціального звання. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 559 «Питання державної податкової служби» введено персональні звання для працівників державних податкових інспекцій. У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до частини другої цієї статті, надбавка за ранг державного службовця не виплачується. Крім цього, скаржник зазначає, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 відсутня підстава внесення запису № 15 про прийняття присяги державного службовця 25.01.1995 та відсутні відомості про встановлення за займаною посадою відповідного рангу. За відсутності необхідного стажу роботи на посадах віднесених до посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723, в переведенні на пенсію відповідно до Закону № 889, ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.11.2022 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про переведення з пенсії за віком згідно із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 -IV на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 та надала всі необхідні документи, що підтверджують таке право.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області.

Листом від 11.12.2024 № 1900-0214-8/60285 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (а. с. 21) повідомило позивачку, що рішенням Головного управління пенсійного фонду України у Кіровоградській області від 05.12.2024 №92 відмовлено позивачці у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (а. с. 22).

Відмова мотивована тим, що основним критерієм, за яким слід визначити можливість зарахування того чи іншого періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. До стажу роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, зараховано періоди: з 13.08.1981 по 18.05.1982, 03.02.1983 по 29.06.1990, з 01.08.2013 по 31.12.2013, що становить 8 років, 8 місяців, 3 дні. Відповідно до трудової книжки позивачки відсутня підстава внесення запису № 15 про прийняття присяги державного службовця 25.11.1995 та відсутні відомості про встановлення за займаною посадою відповідного рангу.

Дослідженням трудової книжки позивачки НОМЕР_1 від 16.08.1981 та вкладиша в трудову книжку НОМЕР_2 від 10.04.1998 (а. с. 12 - 20) судом встановлено що, позивачка з 13.08.1981 по 27.11.2024 працювала на різних посадах в органах державної податкової служби, зокрема за спірні періоди, а саме:

- № 12 - 29.06.1990 прийнята на посаду державного податкового інспектора відділу оподаткування державних і комунальних підприємств, кооперативних і громадських організацій в порядку переведення;

- № 13 - 31.05.1993 призначена на посаду старшого державного податкового ревізора - інспектора відділу оподаткування юридичних осіб;

- № 14 - 15.09.1993 призначена на посаду головного державного податкового інспектора відділу зборів та стягнень податків з юридичних осіб;

- № 15 - 25.01.1995 прийняла присягу державного службовця;

- № 16 - 26.11.1996 переведена на головного державного податкового інспектора відділу справляння податків з юридичних осіб;

- № 18 - 10.04.1998 призначена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу прямих і не прямих податків з юридичних осіб;

- № 19 - 05.11.1998 призначена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу прямих і не прямих податків з юридичних осіб;

- № 20 - 06.11.1998 призначено на посаду державного податкового інспектора відділу справляння податків і зборів з юридичних осіб;

- № 21 - 10.04.2000 переведена на посаду державного податкового інспектора сектору справляння податків і зборів з юридичних осіб;

- № 23 - 01.05.2000 присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби ІІ рангу;

- № 24 - 10.06.2000 переведена на посаду державного податкового інспектора групи справляння податків і зборів з юридичних осіб;

- № 26 - 02.08.2004 призначена на посаду державного податкового інспектора сектору контролю за справлянням податків з юридичних осіб;

- № 27 - 01.09.2024 присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби І рангу;

- № 28 01.09.2005 переведена на посаду старшого державного податкового інспектора сектору податку на прибуток та інших податків і зборів;

- № 29 - 01.12.2005 переведена на посаду старшого державного податкового інспектора сектору оподаткування юридичних осіб;

- № 30 - 31.03.2006 звільнена в порядку переведення;

- № 31 - 03.04.2006 призначена в порядку переведення на посаду старшого державного податкового інспектора сектору оподаткування юридичних осіб;

- № 32 - 01.03.2012 призначена в порядку переведення на посаду старшого державного податкового інспектора сектору оподаткування юридичних осіб;

- № 33 - 01.07.2013 переведена на посаду старшого державного податкового інспектора сектору оподаткування та контролю окремих об`єктів та операцій;

- № 34 - 01.07.2013 присвоєно 13 ранг державної служби;

- № 35 - 15.10.2013 переведена на посаду старшого державного податкового інспектора сектору оподаткування та контролю окремих об`єктів та операцій;

- № 36 - 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання інспектор податкової та митної справи І рангу;

- № 37 - 26.01.2015 призначена на посаду старшого державного інспектора сектору оподаткування юридичних осіб;

- № 38 - 25.02.2016 переведена на посаду головного державного ревізора інспектора сектору податків і зборів;

- № 39 - 10.05.2016 звільнена з посади у зв`язку із переведенням;

- № 40 - 11.05.2016 переведена на посаду головного державного ревізора інспектора сектору податків і зборів з юридичних осіб.

Позивачка продовжувала працювати в податкових органах до 28.11.2024.

Позивачка не погоджується з оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.12.2024 № 92, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулась до суду із позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного рішення (далі - Закон №1058-IV).

01.05.2016 набув чинності Закон № 889-VIII, підпунктом 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з ч.1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом 889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз.1 ч.1 ст. 28 Закону №1058-IV.

При цьому, вік особи визначається ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і складає 62 роки для чоловіків і 60 років для жінок.

Страховий стаж передбачений абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і складає 35 років для чоловіків і 30 років для жінок.

Стаж державної служби для тих, хто на час досягнення зазначеного віку працював на посадах державних службовців, становить не менш як 10 років, та не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 відповідно до ст.90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Такими умовами є вік та страховий стаж.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.93 №3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.93 № 3723-XII вік і страховий стаж.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 за результатом розгляду зразкової справи № 822/524/18.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

В розглядуваних правовідносинах єдиною підставою для відмови позивачу в переведенні на пенсію державного службовця стала відсутність у позивача стажу на посадах державної служби, необхідного для призначення пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ, а саме: не враховано усі періоди роботи позивача органах Державної податкової служби.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до трудової книжки позивачки НОМЕР_1 від 16.08.1981 та вкладиша в трудову книжку НОМЕР_2 від 10.04.1998 з 13.08.1981 по 27.11.2024 вона працювала на різних посадах в органах державної податкової служби.

Відтак, стаж роботи позивачки на посадах в органах державної податкової служби станом на 01.05.2016 становить понад 20 років.

Однак, відповідач 1 до стажу державної служби позивачки не зарахував періоди роботи на посадах в органах державної податкової служби з 29.06.1990 по 01.07.2013 та з 01.01.2014 по 01.05.2016.

Колегія суддів зазначає, що спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04 грудня 1990 року №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509-XII), а з 12 серпня 2012 року - Податковий кодекс України.

За змістом ст.4 Закону №509-XII державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади. Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами статті 15 Закону №509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби.

Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, Законом №509-XII, а в частині, що не регулюється ним, - Законом №3723-ХІІ.

Згідно зі ст.6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету. При цьому, Законом №509-XII не було врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Крім того, п.342.4 ст.342 ПК України передбачає, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Відповідно до абз.1, 2 п.344.1 ст.344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Посадові особи державної податкової служби займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

За змістом п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

Згідно з п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що у спірних правовідносинах необхідно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229.

Відповідно до п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до п.4 Порядку №229 до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції про те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі - Порядок №622).

Пунктом 2 Порядку № 622 передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу»:

-мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

-займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Отже, законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивачки та яке діє на теперішній час, урегульовано, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в державних податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Вказане підтверджується також положенням пункту 7 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII, згідно з яким до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії неодноразово проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 у справі №21-612а14, постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №317/4184/16-а; від 17.05.2019 у справі №511/777/17; від 11.07.2019 у справі №264/6292/16-а; від 10.10.2019 у справі №520/7533/17; від 13.02.2020 у справі №263/3478/17; від 17.07.2020 у справі №335/13894/16-а, в яких суди дійшли висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону (наприклад, Закону України «Про прокуратуру») та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом (наприклад, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону - Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що період роботи (служби) позивачки з 29.06.1990 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 01.05.2016 в органах державної податкової служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.12.2024 № 92 про відмову у переведенні позивачки з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII є протиправним та підлягає скасуванню, а періоди роботи з 29.06.1990 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 01.05.2016 в органах державної податкової служби зарахуванню до стажу державної служби.

Виходячи з наведеного, належним способом відновлення порушених прав, свобод та інтересів, за захистом яких позивач звернулась до суду є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.12.2024 № 92 та визначення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зобов`язання повторно розглянути заяву позивачки від 29.11.2024 про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993, зарахувавши періоди роботи з 29.06.1990 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 01.05.2016 в органах державної податкової служби до стажу державної служби.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Варто зазначити, що обраний судом першої інстанції спосіб задоволення позовних вимог позивача не буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки адміністративний суд у такий спосіб не підміняє інший орган державної влади, зокрема, шляхом обрахунку кількості років з урахуванням спірного періоду, а вказує на визначення відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву на належне пенсійне забезпечення позивача дії.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», якщо у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволенні позову сторонами не оскаржене, тому апеляційному перегляду у цій частині не підлягає.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України»(№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у справі №500/7564/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк