Справа № 160/25373/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування відмови та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточненого позову, позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо перебування громадянки ОСОБА_1 - представниці дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю - у ситуації забороненой дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами.
- зобов`язати відповідача вжити позитивні дії:
1) негайно припинити дискримінацію та утриматися від порушення принципу недискримінації;
2) вважати відповідно до Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2024 року у справі № 360/777/23 що "Виплату пенсії особам, які виїхали на постійне проживання за кордон, можливо здійснювати шляхом перерахування коштів на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках;
3) здійснювати виплату поточної пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Ощадбанк";
5) скасувати відмову відповідача від 15.04.2025 року №160/8612/24 щодо поновлення виплати пенсії за віком позивачці з 22.08.2016 року (з дати її першого звернення за призначенням пенсії)
6) розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України;
7) встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є громадянкою України, проживає: АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року у справі №160/12433/19, зокрема, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.08.2016 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Відповідно до даних з електронного порталу ПФУ відповідачем було призначено пенсію ОСОБА_1 з 22.08.2016 року.

З метою сприяння відповідачу у виконанні покладених на нього обов`язків, позивач відкрила рахунок у ТВБВ №10003/0310 ОПЧ м. Дніпро, пр-т Гагаріна, 115, Філія Дніпропетровське ОУ АТ "Ощадбанк", IBAN № НОМЕР_1 , код 09305480, МФО 305482. Реквізити рахунку позивача були передані відповідачу 25.06.2021 року позивачем за допомогою електронного порталу ПФУ.

Однак відповідач неправомірно перерахував пенсію на поштове відділення.

Вказав, що 01.02.2021 року відповідач з невідомих причин припинив виплату пенсії позивача на поштове відділення начебто у зв`язку з тривалою невиплатою.

04.09.2023 року представник позивача направив відповідачу заяву позивача про поновлення виплат пенсії на поточний банківський рахунок з реквізитами IBAN № НОМЕР_1 разом з довіреністю, проте відповідачем було відмовлено у поновленні виплати пенсії позивачу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 року у справі №160/8612/24, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву від 04.09.2023 року про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

04.05.2025 року представник позивача направив відповідачу заяву про добровільне виконання рішення суду та вказав поточний банківський рахунок позивача з реквізитами IBAN № НОМЕР_1 .

05.06.2025 року представником позивача був отриманий лист відповідача №24914-16859/М-01/8-0400/25 від 30.05.2025 року, з рішенням від 15.04.2025 №160/8612/24, яким відповідач відмовив виплачувати пенсійні кошти позивача на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_1 та було відмовлено у поновленні виплати пенсії позивача з моменту її припинення. Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 15.09.2025 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 26.09.2025 року позивачу продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №160/25373/25 на п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно довідки про доставку електронного листа, відповідачем ухвалу про відкриття провадження у справі отримано 11.10.2025 року.

28.10.2025 року до суду від відповідача надійшла копія пенсійної справи. Станом на 16.12.2025 року відзив на позов від відповідача не надходив.

Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).

Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі) та законодавчу встановлену послідовність надання письмових заяв по суті, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеному КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалам справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, яка проживає в Ізраїлі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року по справі №160/12433/19, яке набрало законної сили 11.03.2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, рішення та зобов`язання вчинити певні задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 02.04.2019 р. та 15.10.2019 р.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язано Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.08.2016 р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії) відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

01.09.2022 року виплата пенсії ОСОБА_1 припинена у зв`язку з тривалою невиплатою.

Представником позивача 04.09.2023 року подана заява про поновлення виплати пенсії з моменту припинення її виплати з 01.02.2021 року та перерахувати нараховану пенсії з моменту її призначення на позивача банківський рахунок.

Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 26.09.2023 року №46 відмовлено у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , оскільки заява про поновлення виплати пенсії від 04.09.2023 року позивача була надіслана засобами поштового зв`язку адвокатом В.Меламедом, тобто відсутнє особисте звернення та в документах відсутній паспорт громадянина України, а також відсутні дані про реєстрацію місця проживання на території України.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 26.09.2023 року №46, позивач звернулась до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 року по справі №160/8612/24 позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.09.2023 року №46 про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву від 04.09.2023 року про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовної заяви відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати по справі у розмірі 484,48 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31.03.2025 року апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року в адміністративній справі №160/8612/24 - залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року в адміністративній справі №160/8612/24 залишено без змін. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 року по справі №160/8612/24 набрало законної сили 31.03.2025 року.

У рішенні від 14.06.2024 року, яке залишено без змін постановою від 31.03.2025, судом було встановлено, що позивачем не було дотримано встановленого порядку звернення за поновленням пенсії, оскільки заява була подана без дотримання вимог ст.44 Закону № 1058-IV та Порядку №22-1 щодо необхідного пакету документів. Отже посилання у спірному рішенні про необхідність надання паспорту або іншого документу, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) суд вважає правомірними.

04.05.2025 року представник позивача направив відповідачу заяву про добровільне виконання рішення суду та вказав поточний банківський рахунок позивача з реквізитами IBAN № НОМЕР_1 . До заяви було долучено копію рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 року, копію постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 31.03.2025 року, та належним чином засвідчену копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер про надання правової допомоги.

05.06.2025 року представником позивача був отриманий лист відповідача №24914-16859/М-01/8-0400/25 від 30.05.2025 року, з рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 15.04.2025 року №160/8612/24, в якому зазначено, що: "Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 року по справі № 160/8612/24, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31.03.2025, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву від 04.09.2023 року про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

Частиною 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України. Судові рішення, що набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України відповідно до покладених зобов`язань, в установленому чинним законодавством порядку.

КАС України визначено, що у мотивувальній частині постанови суд зазначає встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Судом встановлено, що позивачем не було дотримано встановленого порядку звернення за поновленням пенсії, оскільки заява була подана без дотримання вимог ст.44 Закону № 1058- IV та Порядку 22-1 щодо необхідного пакету документів.

Отже посилання у спірному рішенні про необхідність надання паспорту або іншого документу, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) є правомірними.

Відділом досконало вивчені всі документи і заява від 04.09.2023, яка надана представником Каширіної Ж.М. Вадимом Меламедом, щодо поновлення виплати пенсії, та, враховуючи зобов`язальну і мотивувальну частини, прийнято рішення про відмову, враховуючи наступне.

Відповідно пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2005 № 22-1 (зі змінами і доповненнями), заява про поновлення подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Пунктом 2.9. Порядку під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу III та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Особи, які тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), надсилають копії вищезазначених документів, засвідчені в порядку, визначеному пунктом 2.23 цього розділу, та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.

В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Вирішили: досконало вивчивши документи, прийнято рішення про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , оскільки в документах відсутній паспорт громадянина України чи інший документ, що засвідчує особу і дані про місце проживання (реєстрації).

Зважаючи на викладене, покладені судом зобов`язання вчинити дії, виконані."

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно достатті 46 Конституції Українигромадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаєЗакон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV(даліЗакон №1058-IV).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону №1058-ІVвиплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з статтею 51 Закону №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009пункт 2 частини першої статті 49, друге реченнястатті 51 Закону №1058-ІVщодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідаютьКонституції України(є неконституційним). Зазначені положенняЗакону № 1058-ІVвтратили чинність з дняухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в пункті 3.3. цього Рішення, оспорюваними нормами Закону №1058-IVдержава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Тобто, виходячи із чинного пенсійного законодавства, особа має право на отримання заробленої та призначеної пенсії незалежно від місця її проживання.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 "Пічкур проти України" від 7 лютого 2014 року.

Також, у пункті 3 Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 рокузазначено, що пункт 2 частини першоїстатті 49 Закону №1058-ІVстворено правову ситуацію, у якій громадяни, які працювали на території України, сплачували страхові внески і отримали право на пенсію, але обрали постійним місцем проживання державу, з якою Україна не уклала міжнародний договір щодо виплати громадянам України пенсій, зароблених в Україні, позбавлені можливості їх одержувати. При цьому наголошується, що вказані положення Закону суперечать приписамКонституції Українищодо неможливості скасування конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав і свобод громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадянам України, які перебувають за її межами, права громадян на соціальний захист у старості.

Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено встатті 46 Конституції України.

Зазначена позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом за подібних обставин, зокрема, у справі від 14 лютого 2019 року у справі № 766/15025/16-а. У вказаній справі Верховний Суд сформулював наступні висновки:

1) право на соціальний захист належить до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою, і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбаченихКонституцією України;

2) іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж обов`язки, як і громадяни України - за винятками, установленимиКонституцією, законами чи міжнародними договорами України;

3) держава гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами;

4) громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом;

5) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, застраховані згідно ізЗаконом № 1058-IVта які досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку, мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені встатті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

6) іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачене міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

7) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи за межами України або її відсутність (спірність) не може бути умовою для обмеження реалізації прав і свобод, передбаченихКонституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (перегляду, відтермінування тощо);

8) не може бути привілеїв чи обмежень у механізмі реалізації конституційного права на соціальний захист, зокрема, за ознаками етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання або іншими ознаками.

У подальшому, Верховний Суд підтверджував вказану позицію в постановах від 13 червня 2019 року у справі № 204/1134/17 (2а/204/91/17), від 30 вересня 2019 року у справі № 475/164/17, від 1 жовтня 2019 року у справі №804/3646/18 та від 30 вересня 2021 року у справі № 540/4060/20.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком № 22-1.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно з положеннями пункту 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що особа яка звертається до пенсійного органу із заявою про поновлення пенсії повинна пред`явити чинні паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік. Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації; при цьому документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 року у справі №160/8312/24, яке набрало законної сили 31.03.2025 року, зокрема, встановлено, що:

"До заяви про поновлення пенсії позивачем не було додано документа, яке б посвідчувало її особу. Така заява була подана до відповідача її представником.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 року № 5492-VI (далі - Закон №5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України; 2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Пунктом 2.22 Порядку № 22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Згідно із пунктом 2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

З аналізу вищевказаних приписів Порядку № 22-1 слідує, що при зверненні до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії, заявник подає відповідну заяву разом із переліком документів, який передбачений Порядком № 22-1. Особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Судом встановлено, що позивачем не було дотримано встановленого порядку звернення за поновленням пенсії, оскільки заява була подана без дотримання вимог ст.44 Закону № 1058-IV та Порядку №22-1 щодо необхідного пакету документів.

Отже посилання у спірному рішенні про необхідність надання паспорту або іншого документу, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) суд вважає правомірними."

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не дотримано норм Порядку №22-1 щодо подання необхідних документів для поновлення виплати пенсії.

Аналогічна правова позиція щодо тлумачення норм Закону №1058-IVта Порядку №22-1 викладена у постанові Верховного Суду від 21.09.2018 у справі №805/465/18-а, від 01.10.2021 у справі №280/5116/19, від 21.12.2021 у справі №540/1588/19.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позивач не позбавлена можливості повторно звернутися за поновленням пенсії до органів Пенсійного фонду України, з дотриманням порядку, визначеного, зокрема, Законом №1058-IV та затвердженим на його виконання Порядком №22-1.

Суд зазначає, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що факт порушення відповідачем охоронюваних законом прав позивача в спірних правовідносинах не знайшов свого підтвердження матеріалами справи, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування відмови та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник