Справа № 420/34350/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/34350/24

Категорія 108010000Головуючий у суді І інстанції: Тарасишина О.М. час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаСеменюк Г.В.
суддів: Федусик А.Г.
Шляхтицький О.І.
при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
представник прокуратуриШептіліс О.І. (посвідчення)
представник відповідачаШевченко Н.І. (посвідчення) Арутюнян А.О. (посвідчення)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року по справі за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) до Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України про визнання протиправною бездіяльність щодо не оформлення та не видачі охоронних зобов`язань на землі та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України про визнання протиправною бездіяльність щодо не оформлення та не видачі охоронних зобов`язань на землі та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що Указом Президента України від 01.01.2022 року №3/2022 на території Березівського та Одеського районів Одеської області створено Національний природний пар «Куяльницький». Додатком 2 вказаного Указу до території НПП «Куяльницький» включено землі Державного підприємства «Ширяївське лісове господарство» площею 200,438 га та Державного підприємства «Одеське лісове господарство» площею 1042,0642 га. Проект створення НПП «Куяльницький» містить лист ДП «Ширяївське лісове господарство» від 05.10.2017 року №90, яким включено до території об`єкта природно-заповідного фонду загальнодержавного значення лісові масиви Северинівського лісництва Северинівської сільської ради Іваніського району площею 201 га, а саме: квартал 26 площею 46 га,квартал 27 площею 45 га, квартал 28 площею 47 га та урочище «Верхній сад» площею 63 га. Також, проект ствонення НПП «Куяльницький» містить лист ДП «Одеське лісове господарство» від 18.07.2017 року №144, яким включено до території об`єкта природно-заповідного фонду загальнодержавного значення землі лісового фонду площею 1042,9418 га, зокрема на території Іллінської сільської ради 626,4520, Маринівської сільської ради 416,4898 га. Крім того, науковим обґрунтуванням до проекту створення НПП «Куяльницький» у склад території парку включено землі Державного підприємства «Одеське лісове господарство», а саме: квартал 4-9 Дачнівського лісництва на території Іллінської сільської ради 626,4520 га та квартал 1-3 Дачнівського лісництва на території Маринівської сільської ради 416,4898 га. Наказом Міністерства еклогії та природних ресурсів України від 25.02.2013 року №65 затверджено інструкцію щодо оформлення охоронних зобов`язань на території та об`єкти природно-заповідного фонду, згідно якої оформлення охоронних зобов`язань здійснюється у місячний строк після затвердження положень про відповідні території чи об`єкти природно-заповідного фонду. На підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 27.09.2021 року №578, постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реформування управління лісової галузі» від 07.09.2022 року №1003, створено Державне спеціалізоване господарське підприємства «Ліси України», яке є правонаступником прав та обов`язків ДП «Ширяївське лісове господарство», ДП «Одеське лісове господарство», у тому числі і права постійного користування земельними ділянками. Водночас, з часу затвердження Положення про Національний природний пар «Куяльницький», охоронні зобов`язання на території об`єкта природно-заповідного фонду, що перебувають у користуванні підприємств лісового господарства дотепер не оформлено, що свідчить про тривалу протиправну бездіяльність та порушення законодавства про природно-заповідний фонд.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у задоволенні позовної заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) до Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України про визнання протиправною бездіяльність щодо не оформлення та не видачі охоронних зобов`язань на землі та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Заступник керівник Одеської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що приписами спеціального законодавства визначено обов`язковість оформлення та видачі охоронного зобов`язання підприємствам (установам, організаціям), які є власниками (користувачами) земельних ділянок, що увійшли без вилучення до складу Національного природного парку «Куяльницький», у місячний строк після затвердження положення про Парк. Будь-яких інших підстав (умов), які б виключали видачу охоронного зобов`язання, діюче законодавство не передбачає. З часу затвердження Положення про Національний природний парк «Куяльницький» по даний час, всупереч приписів ст. 53 Закону № 2456-ХІІ, п. 3.1. Інструкції № 65, охоронні зобов`язання на території об`єкта природно-заповідного фонду, що перебувають у користуванні підприємств лісового господарства та увійшли до складу Парку без вилучення дотепер не оформлено та не видано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 01.01.2022 року №3/2022 на території Березівського та Одеського районів Одеської області створено Національний природний пар «Куяльницький». Додатком 2 вказаного Указу до території НПП «Куяльницький» включено землі Державного підприємства «Ширяївське лісове господарство» площею 200,438 га та Державного підприємства «Одеське лісове господарство» площею 1042,0642 га. Проект створення НПП «Куяльницький» містить лист ДП «Ширяївське лісове господарство» від 05.10.2017 року №90, яким включено до території об`єкта природно-заповідного фонду загальнодержавного значення лісові масиви Северинівського лісництва Северинівської сільської ради Іваніського району площею 201 га, а саме: квартал 26 площею 46 га,квартал 27 площею 45 га, квартал 28 площею 47 га та урочище «Верхній сад» площею 63 га. Також, проект ствонення НПП «Куяльницький» містить лист ДП «Одеське лісове господарство» від 18.07.2017 року №144, яким включено до території об`єкта природно-заповідного фонду загальнодержавного значення землі лісового фонду площею 1042,9418 га, зокрема на території Іллінської сільської ради 626,4520, Маринівської сільської ради 416,4898 га. Крім того, науковим обґрунтуванням до проекту створення НПП «Куяльницький» у склад території парку включено землі Державного підприємства «Одеське лісове господарство», а саме: квартал 4-9 Дачнівського лісництва на території Іллінської сільської ради 626,4520 га та квартал 1-3 Дачнівського лісництва на території Маринівської сільської ради 416,4898 га. Наказом Міністерства еклогії та природних ресурсів України від 25.02.2013 року №65 затверджено інструкцію щодо оформлення охоронних зобов`язань на території та об`єкти природно-заповідного фонду, згідно якої оформлення охоронних зобов`язань здійснюється у місячний строк після затвердження положень про відповідні території чи об`єкти природно-заповідного фонду. На підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 27.09.2021 року №578, постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реформування управління лісової галузі» від 07.09.2022 року №1003, створено Державне спеціалізоване господарське підприємства «Ліси України», яке є правонаступником прав та обов`язків ДП «Ширяївське лісове господарство», ДП «Одеське лісове господарство», у тому числі і права постійного користування земельними ділянками. Водночас, з часу затвердження Положення про Національний природний пар «Куяльницький», охоронні зобов`язання на території об`єкта природно-заповідного фонду, що перебувають у користуванні підприємств лісового господарства дотепер не оформлено, що свідчить про тривалу протиправну бездіяльність та порушення законодавства про природно-заповідний фонд, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для оформлення та видачі Державному спеціалізованому господарському підприємству «Ліси України» охоронних зобов`язань на землі площею 200,438 га, розташовані на території Березівського району Одеської області та землі площею 1042,0642 га, розташовані на території Одеського району Одеської області, які включено до складу території Національного природного пару «Куяльницький» без вилучення, оскільки управління та охорона вказаними землями відповідно до вимог Закон № 2456-XII здійснюється спеціальною адміністрацією Національного природного пару «Куяльницький» та відповідною службою охорони парку.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду не погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні, діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

За правилами частини 3 статті 5 КАС України, до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Частинами 3, 4 та 5 статті 53 КАС України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

За правилами частини 1 статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про прокуратуру" (Закон - №1697-VII) прокурором органу прокуратури, серед інших, є перший заступник та заступник керівника обласної прокуратури.

Відповідно до вимог частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У постанові від 13.06.2023р. у справі № 580/8729/21 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що Кодекс адміністративного судочинства України та Закон №1697-VII розрізняють випадки, коли прокуратура діє як самостійний учасник справи і коли прокуратура діє як представник інтересів держави або громадянина. Так, у першому випадку в суді забезпечується представництво інтересів самої прокуратури через інститут самопредставництва або представництва. У цьому випадку застосуванню підлягають частина перша статті 55 КАС України та відповідно частина 3 статті 9, частина 3 статті 11 та частина 3 статті 13 Закону №1697-VII. В другому випадку прокуратура діє як представник і тоді застосуванню підлягають правила частини 3 статті 53 КАС України та частини 3 статті 24 №1697-VII.

Постановою КМУ від 19 квітня 2017 р. № 275 затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію України, де зазначено, що Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів та яка відповідно до покладених на неї завдань: звертається до суду із позовом щодо, зокрема: визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб.

Оскільки орган уповноважений здійснювати контроль та нагляд за виконанням відповідачем охоронного законодавства та забезпечення режиму охорони навколишнього природного середовища, а саме Державна екологічна інспекція у відповідності до своїх повноважень зазначених у Положенні, не здійснювала ніяких заходів, чим допустила бездіяльність, то прокурор в інтересах держави у відповідності до підстав ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вжив заходи представницького характеру і звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави.

Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.02.2023р. у справі № 380/9160/21 за позовом керівника Жовківської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області до Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до п. 5.9. Положення про НПП «Куяльницький» визначено, що державний контроль за додержанням режиму Парку здійснюється Державною екологічною інспекцією України.

Стосовно наявності підстав, визначених частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019р. у справі №826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, зазначила:

«Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що наведені вище положення законодавства регламентують порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб».

Отже, ключовою підставою для визначення права прокурора на звернення до суду з цим позовом є встановлення факту невжиття компетентним органом заходів щодо захисту інтересів держави.

При цьому суд зазначає, що інтереси держави, у тому числі охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, зокрема, у таких сферах, як охорона навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, та екологічних прав, оскільки відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.10.2019р. у справі № 569/4123/16-а.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у цій справі подання прокурора адміністративного позову мало на меті захист «інтересів держави».

Щодо суті позовних вимог суд зазначає таке.

Землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення відповідно до пункту в) частини 1 статті 19 ЗК України є однією з категорій, на які за основним цільовим призначенням поділяються землі України.

Згідно з приписами ст.43-45 ЗК України, землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Вони можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Відповідно до ст. 46-1 ЗК України, землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та положеннями про ці території, об`єкти.

В силу вимог ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є суб`єктами права владності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Як визначено ч.1, 2 ст.5 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначає Закон України «Про природно-заповідний фонд України» №2456-ХІІ (надалі Закон №2456-ХІІ зі змінами).

Преамбулою вказаного Закону №2456-ХІІ визначено, що природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.

У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Завданням законодавства України про природно-заповідний фонд України є регулювання суспільних відносин щодо організації, охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, відтворення їх природних комплексів, управління у цій галузі. (ст. 1 Закону № 2456-XII).

Положеннями частини 1 статті 5 Закону № 2456-XII визначено, що завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначаються у положеннях про них, які розробляються відповідно до цього Закону, і затверджуються:

центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення;

обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (далі - Закон № 2456-ХІІ) визначено, що збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується шляхом встановлення заповідного режиму і додержання вимог щодо їх охорони під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 7 ст. 53 Закону № 2456-ХІІ, території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

Положеннями Інструкції щодо оформлення охоронних зобов`язань на території та об`єкти природно-заповідного фонду, яка затверджена наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 25.02.2013 № 65 (далі - Інструкція № 65), а саме п. 1.3 визначено, що охоронним зобов`язанням оформляється передача під охорону території чи об`єкта природно-заповідного фонду з визначенням переліку зобов`язань, які покладаються на землекористувача (землевласника) щодо забезпечення додержання встановленого режиму охорони та збереження.

Охоронні зобов`язання на території та об`єкти природно-заповідного фонду оформляються органами, уповноваженими згідно із Законом № 2456-ХІІ, землекористувачами (землевласниками) у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду або їх частини, які створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають (п. 1.4 Інструкції № 65).

Оформлення охоронних зобов`язань, яке здійснюється у місячний строк після затвердження положень про відповідні території чи об`єкти природно- заповідного фонду (п. 3.1. Інструкції № 65).

Отже, приписами спеціального законодавства визначено обов`язковість оформлення та видачі охоронного зобов`язання підприємствам (установам, організаціям), які є власниками (користувачами) земельних ділянок, що увійшли без вилучення до складу Національного природного парку «Куяльницький» (далі - Парк), у місячний строк після затвердження положення про Парк.

Будь-яких інших підстав (умов), які б виключали видачу охоронного зобов`язання, діюче законодавство не передбачає.

На підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 27.09.2021 №578, постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реформування управління лісової галузі» від 07.09.2022 № 1003, створено Державне спеціалізоване господарське підприємства «Ліси України», яке є правонаступником прав та обов`язків ДП «Ширяївське лісове господарство», ДП «Одеське лісове господарство», у тому числі і права постійного користування земельними ділянками.

Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 04.04.2022 № 169 затверджено Положення про Національний природний парк «Куяльницький».

Водночас, з часу затвердження Положення про Національний природний парк «Куяльницький» по даний час, всупереч приписів ст. 53 Закону № 2456-ХІІ, п. 3.1. Інструкції № 65, охоронні зобов`язання на території об`єкта природно-заповідного фонду, що перебувають у користуванні підприємств лісового господарства та увійшли до складу Парку без вилучення дотепер не оформлено та не видано.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд» (далі - Закон № 2456-ХІІ), режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів.

Режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначається відповідно до цього Закону з урахуванням їх класифікації та цільового призначення.

Зокрема, національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність (ст. 20 Закону № 2456-ХІІ).

Положеннями ст. 7 Закону № 2456-ХІІ визначено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико- культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико- культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Згідно ст. 8 Закону № 2456-ХІІ, збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується шляхом: встановлення заповідного режиму, додержання вимог щодо охорони територій та об`єктів природно- заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно-планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля, встановлення підвищеної відповідальності за порушення режиму їх охорони та використання, а також за знищення та пошкодження заповідних природних комплексів та об`єктів.

Згідно п.2.2 Інструкції № 65, в охоронному зобов`язанні зазначаються: дата та порядковий номер реєстрації охоронного зобов`язання; статті Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та реквізити розпорядчого документа, яким створено (оголошено) територію чи об`єкт природно- заповідного фонду, відповідно до якого оформляється охоронне зобов`язання; повне найменування (для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові) землекористувача (землевласника), на земельних ділянках якого розташована(ий) територія чи об`єкт природно-заповідного фонду або його частина; категорія та найменування території чи об`єкта природно-заповідного фонду; площа території чи об`єкта природно-заповідного фонду, що передається під охорону та збереження; місце розташування території чи об`єкта природно- заповідного фонду; перелік зобов`язань, які покладаються на землекористувача (землевласника): дотримуватись встановленого режиму для території (об`єкта) природно-заповідного фонду, не здійснювати заборонену господарську діяльність, вживати заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та шкідливого впливу на територію (об`єкт) природно-заповідного фонду, дотримуватися вимог щодо використання території (об`єкта) природно-заповідного фонду, забезпечити охорону та збереження цінних природних комплексів території (об`єкта) природно-заповідного фонду.

Таким чином, охоронним зобов`язанням на землекористувачів ділянок, що увійшли до складу Парку без вилучення, покладається обов`язок щодо забезпечення додержання встановленого режиму охорони та збереження територій об`єкта природно-заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності.

У своєму рішенні суд першої інстанції зазначив про загрозу правової невизначеності у разі видачі підприємству охоронного зобов`язання, внаслідок чого буде здійснено часткову передачу функцій спеціальної адміністрації Парку щодо забезпечення охорони та збереження території парку іншій особі - ДСГП «Ліси України».

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про природно-заповідний фонд» (далі - Закон № 2456-ХІІ), управління природними заповідниками, біосферними заповідниками, національними природними парками, ботанічними садами, дендрологічними та зоологічними парками загальнодержавного значення, а також регіональними ландшафтними парками здійснюється їх спеціальними адміністраціями. Спеціальні адміністрації очолюють керівники, які мають екологічну, біологічну або географічну освіту та які призначаються за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, а на території Автономної Республіки Крим - також з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

До складу спеціальної адміністрації по управлінню територіями та об`єктами природно-заповідного фонду входять відповідні наукові підрозділи, служби охорони, екологічної освіти, господарського та іншого обслуговування.

Спеціальні адміністрації здійснюють управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду відповідно до положень про території та об`єкти природно-заповідного фонду і проектів організації територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно із ст. 60 Закону № 2456-ХІІ, охорона природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, а також ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам`яток садово- паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків, управління якими здійснюється спеціальними адміністраціями, покладається на служби їх охорони, які входять до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України.

Таким чином, з метою управління територіями об`єкта природно-заповідного фонду, створюється спеціальні адміністрації, в складі яких можуть утворюватися відповідні наукові підрозділи, служби охорони, екологічної освіти, господарського та іншого обслуговування.

На спеціальні адміністрації національних природних парків покладаються повноваження з управління та охорони територій, виконання мети та завдань їх створення, політики їх розвитку, які не є тотожними обов`язкам землекористувачів (землевласників) дотримуватися режиму охорони та збереження територій Парку під час здійснення господарської або іншої діяльності.

Зокрема, посадові особи служби державної охорони природно-заповідного фонду України мають право безперешкодно відвідувати підприємства, установи, організації, судна та інші транспортні засоби в межах відповідних територій, об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон для перевірки додержання законодавства про охорону навколишнього природного середовища та природно-заповідний фонд. Служби державної охорони на місцях очолюють керівники адміністрацій територій та об`єктів природно-заповідного фонд (ст. 61 Закону № 2456-ХІІ).

Отже, задля забезпечення додержання державним підприємством лісового господарства режиму охорони та збереження території об`єкта природно-заповідного фонду, під час здійснення господарської та іншої діяльності на землях, що включені до його складу без вилучення, мало б бути видано охоронне зобов`язання.

Таким чином, повноваження спеціальної адміністрації Парку щодо управління територіями Парку та їх охорона, поширюються на всю територію об`єкта природно-заповідного фонду, та є відмінними від обов`язків підприємств дотримуватися режиму охорони, збереження та використання земель, що перебувають у їх користуванні.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про визнання протиправною бездіяльність щодо не оформлення та не видачі охоронних зобов`язань на землі та зобов`язання вчинити певні дії належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури, - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року по справі № 420/34350/24, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації щодо не оформлення та не видачі Державному спеціалізованому господарському підприємству «Ліси України» охоронних зобов`язань на землі площею 200,438 га, розташовані на території Березівського району Одеської області та землі площею 1042,0642 га, розташовані на території Одеського району Одеської області, які включено до складу території Національного природного парку «Куяльницький» без вилучення.

Зобов`язати Департамент екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації та Одеську обласну військову адміністрацію вжити заходів щодо оформлення та видачі Державному спеціалізованому господарському підприємству «Ліси України» охоронних зобов`язань на землі площею 200,438 га, розташовані на території Березівського району Одеської області та землі площею 1042,0642 га, розташовані на території Одеського району Одеської області, які включено до складу території Національного природного парку «Куяльницький» без вилучення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено 17 грудня 2025 року.

суддя-доповідач: Г.В. Семенюк
судді: А.Г. Федусик
О.І. Шляхтицький