Справа № 520/32552/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позову без руху

16 грудня 2025 р. справа № 520/32552/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання наявності правових підстав для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі за матеріалами позову Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до ОСОБА_1 (далі за текстом - відповідач) про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) збитки, завдані державі, у десятикратному розмірі вартості втраченого майна - 45.800,00 грн. (сорок п`ять тисяч вісімсот гривень),

встановив:

В оформленні матеріалів адміністративного позову виявлено низку недоліків.

По-перше, відсутні докази повної оплати судового збору, що не відповідає положенням ч.3 ст.161 КАС України.

У позові заявник просив суд у зв`язку з обмеженим фінансуванням військової частини НОМЕР_1 та перебування у зоні бойових дій - відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

Аргументуючи заявлене клопотання зазначив, що вважає наявними правові підстави для відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, оскільки він є суб`єктом владних повноважень, який утримується за рахунок бюджетних асигнувань, не має самостійних коштів для негайної сплати судового збору, а їх виділення здійснюється за окремою процедурою та потребує значного часу. Крім того, позивач перебуває в умовах воєнного стану, здійснює діяльність у зоні проведення бойових дій та виконує завдання із забезпечення оборони держави, що об`єктивно унеможливлює сплату судового збору на момент подання позову, тоді як відмова у відстроченні такої сплати призведе до непропорційного обмеження права на доступ до правосуддя, гарантованого статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зазначає, що наведені позивачем обставини не можуть бути визнані поважними причинами для відстрочення сплати судового збору.

Так, за змістом пункту 9 частини третьої статті 2, частини другої статті 44, частини першої статті 45 КАС України кожен учасник публічно-правових відносин зобов`язаний добросовісно користуватися процесуальними правами та вчиняти процесуальні дії у строки, встановлені законом.

Крім того, особливості організації діяльності військової частини, зокрема порядок її фінансування за рахунок бюджетних асигнувань, підпорядкованість командуванню та необхідність дотримання внутрішніх процедур щодо погодження й виділення коштів, не можуть розцінюватися як поважні причини для відстрочення сплати судового збору, оскільки такі обставини є складовими звичайної службової діяльності військової частини та не звільняють її від обов`язку належного і своєчасного виконання процесуальних обов`язків.

У пункті 74 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» сформульовано правову позицію, відповідно до якої держава, органи якої не дотримуються власних внутрішніх правил і процедур, не повинна отримувати вигоду від таких порушень або уникати виконання своїх обов`язків, а ризик помилок органів державної влади має нести сама держава.

Жодних обставин, які б об`єктивно перешкоджали позивачу належним чином організувати претензійно-позовну роботу, забезпечити завчасне отримання необхідних фінансових ресурсів, своєчасно та розумно розпорядитися наявними бюджетними коштами для сплати судового збору або забезпечити оплату кожного поданого позову, позивачем не наведено та належними доказами не підтверджено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» наголошено на принципі «належного урядування», який зобов`язує державні органи діяти своєчасно, послідовно та у спосіб, що забезпечує повагу до прав та законних інтересів інших осіб, особливо у справах, що стосуються питань загального інтересу.

Отже, з урахуванням принципу належного урядування, положень національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, суд доходить висновку, що заявлене клопотання про відстрочення сплати судового збору не підлягає задоволенню, оскільки наведені позивачем підстави не свідчать про наявність об`єктивних, непереборних обставин, які б унеможливлювали виконання процесуального обов`язку зі сплати судового збору у встановлений законом строк.

З огляду на зміст заявлених вимог та положення Закону України "Про судовий збір" для усунення недоліку позивачу належить доплатити та подати до суду оригінал документу про оплату судового збору у розмірі 2.422,40 грн. на рахунок - UA4020661, одержувач - ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101, код одержувача - 37874947, банк одержувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

По-друге, відповідно до частини четвертої статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Проте до позовної заяви не додано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність спору щодо стягнення шкоди на користь держави з фізичної особи - військовослужбовця, а також факт завдання такої шкоди, її розмір, протиправність поведінки відповідача, причинний зв`язок між його діями та заподіяною шкодою, матеріали службового розслідування, а також правові підстави покладення відповідальності.

По-третє, у спірних правовідносинах наявні ознаки звернення до суду із пропущенням як місячного строку, так і 3-місячного строку.

Так, відповідно до п.9 ч.3 ст.2 КАС України однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з 2 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Частиною 1 ст.45 КАС України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Строки звернення до суду визначені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

У постанові від 22.01.2020 по справі №813/1045/18 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу за позовом військової частини до військовослужбовця про стягнення з останнього матеріальної шкоди, завданої ним державі через особисту неправомірну бездіяльність під час проходження військової служби, дійшла висновку, що спір у справі щодо відшкодування державі в особі військової частини шкоди, завданої військовослужбовцем шляхом втрати майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням військової (публічної) служби, є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

У цій же справі Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Отже, за висновком Великої Палати Верховного Суду зазначений спір саме пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, оскільки у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи під час перебування її на публічній службі.

У контексті спірного питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, варто зазначити, що до спірних правовідносин належить застосовувати тримісячний строк звернення до суду з позовом, передбачений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у цьому спорі з позовом до суду звернувся саме суб`єкт владних повноважень.

До аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постанові від 24.06.2021 по справі №420/4099/20.

В позові заявник зазначив, що з метою належного документування обставин події, перевірки причин і умов, що сприяли настанню негативних наслідків, встановлення ступеня вини, а також фіксації факту і розміру завданої матеріальної шкоди (збитків державі), командиром військової частини НОМЕР_1 у встановленому порядку було призначено службове розслідування за фактом втрати ввіреного майна служби ракетно-артилерійського озброєння, а саме автомата 5,45 мм АК-74 № НОМЕР_4 , навідником 2 розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.06.2024 №5563 «Про призначення службового розслідування»).

За результатами службового розслідування відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.08.2024 №6682 стосовно солдата ОСОБА_2 прийнято рішення, зокрема:

пункт 6.2: За невиконання статті 127 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та на підставі статті 48, статті 55, статті 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV на навідника 2 розвідувального відділення 2 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 накласти дисциплінарне стягнення - «СУВОРА ДОГАНА».;

пункт 6.5: Начальнику служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини військової частини НОМЕР_1 за результатами службового розслідування списати за актом якісного (технічного) стану або актом списання після набрання законної сили рішенням суду про відшкодування шкоди солдатом ОСОБА_3 (винною особою) і зробити відповідний запис в книгах обліку військового майна та зняти з обліку наступне майно служби ракетно-артилерійського озброєння, а саме: 5,45мм автомат «АК74», заводський №5643217;

пункт 6.6: Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 облікувати в книзі нестач майна військової частини НОМЕР_1 , згідно довідки про вартісну оцінку заподіяної шкоди, суму втраченого майна у розмірі 4580,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят грн., 00 коп.) та зняти з обліку майно служби ракетно-артилерійського озброєння, а саме: 5,45мм автомат АК-74, заводський № НОМЕР_4 ;

пункт 6.8: На підставі пункту 3 статті 6 Закону України № 160-IX від 03 жовтня 2019 року «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Постанови Кабінету Міністрів України № 604 від 15 липня 2020 року, притягнути навідника 2-го розвідувального відділення 2-го розвідувального взводу розвідувальної роти солдата ОСОБА_2 до підвищеної матеріальної відповідальність у десятикратному співвідношенні завданих державі збитків, а саме: 45800,00 грн. (сорок п`ять тисяч вісімсот грн. 00 коп.).

Отже, за результатами службового розслідування наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.08.2024р. №6682 відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності.

Відтак, суб"єкт владних повноважень набув достеменної обізнаності з наявністю підстав для звернення до суду не пізніше - 02.08.2025р.

Даний спір виник з відносин проходження публічної служби, а тому строк звернення до суду згідно з ч.5 ст.122 КАС України може становити один місяць.

Водночас із цим, навіть у разі віддання переваги у застосуванні положенням абз.2 ч.2 ст.122 КАС України над приписами ч.5 ст.122 КАС України слід ураховувати, що даний позов було подано суб"єктом владних повноважень - 14.12.2025р., тобто із суттєвим пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Згідно з п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України учасники судового процесу зобов`язані забезпечити належне та своєчасне виконання процесуальних обов`язків, у тому числі і стосовно дотримання строку звернення до суду та стосовно належності оформлення позову.

Суд зауважує, що нормами КАС України не розкрито зміст правових категорій "поважна причина пропуску процесуального строку", "дата, коли особа дізналась про порушення права", "дата, коли особа повинна була дізнатись про порушення права", але відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при застосуванні норми права суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

Висновки Верховного суду з приводу застосування ст.ст.118, 121-123 КАС України викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023р. по справі №990/154/22, у постанові Верховного Суду від 12.09.2019р. по справі №826/3318/17, у постанові Верховного Суду від 28.03.2023р. по справі №826/3318/17, постанові Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19, постанови Верховного Суду від 06.04.2023р. у справі №320/7204/21, постанові Верховного Суду від 31.03.2021р. по справі №520/3047/2020, постанові Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20, постанові Верховного Суду від 10.01.2023р. у справі №640/3489/21.

Так, за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023р. у справі №990/154/22: 1) порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; 2) Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

До кола поважних причин пропуску процесуального строку можуть бути віднесені реально існуючі обставини фактичної дійсності, які не залежать від внутрішньої волі заінтересованої особи, мали місце протягом перебігу пропущеного строку і створюють істотні та обєктивно непереборні чи нездоланні перешкоди або труднощі у виконанні конкретної процесуальної дії у межах встановленого законом проміжку часу, у тому числі і дії з подання позову (постанова Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19, постанова Верховного Суду від 06.04.2023р. у справі №320/7204/21).

Докази існування цих обставин відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.79, ч.1 ст.123, ч.2 ст.123, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України повинні бути подані до суду разом із позовом, бо на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. по справі №520/3047/2020 та постанови Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20, де указано, зокрема, що суд вивчає лише ті докази, що надійшли разом з позовною заявою.

Отже, на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду суд досліджує та оцінює саме надані позивачем докази виключно у контексті подання позову із дотриманням вимог ч.2 ст.122, ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169, ч.2 ст.171 КАС України.

Відтак, позивач під час звернення до суду у тексті відповідного процесуального документа повинен зазначити дату обізнаності з порушенням права та подати на підтвердження доводу з даного приводу належні, допустимі, достатні та достовірні докази, а суд повинен перевірити юридичну спроможність та фактичну доказанність задекларованого позивачем твердження, але не має обов`язку у разі невиконання позивачем вимог процесуального закону у цій частині за власною ініціативою пересвідчуватись у справжньому існуванні будь-яких інших причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які були зазначені власне позивачем.

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звернув увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що "…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…".

Тобто, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи загалом зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді відкриття провадження у справах, строк звернення до суду в яких не дотримано.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Отже, позов поданий поза межами строку звернення до суду без заяви про поновлення строку звернення та доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, що є порушенням ч.1 ст.123 та ч.6 ст.161 КАС України.

По-четверте, відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України у разі подання позовної заяви та доданих до неї документів в електронній формі через електронний кабінет до позовної заяви додаються докази надсилання її копії та копій доданих документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

Суб`єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову в паперовій формі зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надіслання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій позовної заяви та доданих до неї документів. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

Разом з тим, доказів направлення позовної заяви з додатками на адресу відповідача матеріали позову не містять.

Викладене зумовлює залишення позову без руху відповідно до ст. 169 КАС України з встановленням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4, 12, 121-123, 160, 161, 169, 171, 241-243, 248, 257, 262, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1.Клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору - залишити без задоволення.

2.Позов - залишити без руху.

3.Надати час для усунення недоліків - 10 днів від дати отримання цієї ухвали.

4.Встановити способом усунення недоліків подання до суду: доказів сплати судового збору; юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини; доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема доказів факту заподіяння шкоди, її розміру, протиправності поведінки відповідача, причинного зв`язку між діями відповідача та заподіяною шкодою, матеріалів службового розслідування, а також правових підстав покладення відповідальності; докази направлення позову з додатками відповідачу.

5.Роз`яснити, що невиправлення недоліків в оформлення позову зумовлює повернення позову.

6.Роз`яснити, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко