Справа № 160/25193/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 рокуСправа №160/25193/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1: Міністерства охорони здоров`я України, до Відповідача-2: Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2025р. (згідно відмітки Укрпошти) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Відповідача-1: Міністерства охорони здоров`я України, до Відповідача-2: Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації та, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 10.10.2025р., просить:

- визнати бездіяльність відповідачів-1,2 у відмові у розгляді скарги у скасуванні рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування №231/25/247Р від 13.02.2025р. відносно позивача протиправною;

- зобов`язати відповідача-1 скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування №231/25/247В від 13.02.2025р. про призначення позивачеві ІІІ групи інвалідності;

- зобов`язати відповідача-1 повернути позивачеві ІІ групу інвалідності з 01.11.2024р. безстроково;

- зобов`язати відповідача-2 витребувати з Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради скаргу позивача про скасування рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування №231/25/247Р від 13.02.2025р. та повернути її до Міністерства охорони здоров`я;

- зобов`язати відповідача-1 притягнути до відповідальності особу, яка сформувала витяг з рішення, до якого додаються рекомендації: ОСОБА_2 за перевищення службових повноважень, підроблення документів, щодо діагнозу;

- стягнути відшкодування за моральну шкоду з відповідачів-1,2 на користь позивача солідарно у сумі 100 000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він 16.10.2023р. пройшов МСЕК за результатами якої йому була встановлена ІІ група інвалідності з 09.10.2023р. із датою чергового переогляду 10.10.2024р. Надалі, 13.02.2025р. позивач проходив повторну експертизу стану здоров`я, яка проводилася експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування, яка створена у КЗ «Криворізька міська лікарня №1» Криворізької міської ради (створена замість ліквідованих МСЕК) за результатами якої прийнято №231/25/247/Р від 13.02.2025р. рішення, за яким йому було встановлено ІІІ групу інвалідності з 01.11.2024р. Не погоджуючись зі зняттям йому ІІ групи інвалідності (мала місце ампутація лівої кінцівки), та встановлення ІІІ групи інвалідності за оспорюваним рішенням, що, позивач вважає порушенням його прав та інтересів, 22.02.2025р. звернувся до відповідача-1 зі скаргою, у якій просив скасувати вищенаведене рішення експертної команди, встановити йому ІІ групу інвалідності з 11.11.2024р. безстроково. У відповідь на згадану скаргу від відповідача-1 отримав лист від 13.03.2025р. у якому його повідомлено про те, що його скарга надіслана до відповідача-2 (Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації) для подальшого розгляду, а останній, в свою чергу, направив його скаргу за належністю до управління охорони здоров`я ВК Криворізької міської ради для розгляду у межах компетенції та надання відповіді у передбачені законодавством терміни відповідно до ст.7 Закону України «Про звернення громадян». Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача-1 (Міністерства охорони здоров`я) у відмові у скасуванні рішення №231/25/247/Р від 13.02.2025р., яка порушує його права, оскільки скарга позивача мала бути скерована відповідачем-1 до Центру оцінювання функціонування стану особи (ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» МОЗ України) згідно до п.п.57-60 Порядку №1338, тоді як відповідач-1 скерував його скаргу до відповідача-2, що не передбачено, зокрема, ст.ст.1,3,4,7,15,19,20,24 Закону України «Про звернення громадян», тому вважає, що такі дії відповідача-1 порушили його конституційні права; на переконання позивача, він виконав вимоги Порядку №1338 та особисто подав до відповідача-1 скаргу на протиправні дії експертної команди, оскільки вважав, що якщо відповідач-1 створив і керує системою оцінювання функціонального стану здоров`я, то і скарги на дії експертних команд слід надавати до відповідача-1, ніхто із посадових осіб експертної команди йому не роз`яснив, що зі скаргами треба звертатися до Центру оцінювання функціонування стану особи, який розташований у місті Дніпрі; позивач вважає, що відповідач-1 зобов`язаний був повідомити його щодо результатів оскарження рішень, прийнятих за результатами оцінювання повсякденного функціонування стану особи, результатів перевірок обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання, чого відповідач-1 не зробив, що призвело до порушення його прав. З приводу порушення прав позивача відповідачем-2, то позивач вказав на те, що відповідач-2, отримавши його скаргу від відповідача-1 повинен був направити її до Центру оцінювання функціонування стану особи (ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» МОЗ України), однак цього не зробив; позивач вважає, що оскільки ані відповідач-2, ані управління охорони здоров`я ВК Криворізької міської ради не мають повноважень розглядати його скаргу про скасування рішення експертної команди, що вказує на свідоме порушення конституційних прав позивача відповідачами-1,2. Щодо моральної шкоди, позивач зазначив, що із-за відсутності медичної допомоги, соціальної, побутової, професійної, трудової реабілітації у позивача різко погіршився стан здоров`я, що призвело до інфаркту серця, він не має джерел до існування, не отримує ні пенсії, ні жодної соціальної допомоги, страждання тривають 5 місяців, і тому він встановив відшкодування за моральну шкоду з відповідачів-1,2 у сумі 100 000,00 грн. з урахуванням п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №24 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Ухвалою суду від 20.10.2025р. відкрито провадження у даній адміністративній справі, розгляд даної справи було призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 18 липня 2025 року та зобов`язано відповідачів-1 протягом 15 днів з дня отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази правомірності відмови у розгляді скарги позивача, що є предметом цього спору, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

27.10.2025р. до канцелярії суду відповідачем-2 (Департаментом охорони здоров`я ДОВА) був поданий відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що відповідно до пунктів 57-59 Порядку №1338 рішення експертних команд або медико-соціальних експертних комісій можуть бути оскаржені особами, стосовно яких їх прийнято (їх уповноваженими представниками), в порядку адміністративного оскарження згідно з вимогами цього Порядку та/або в судовому порядку. Скарга на рішення експертної команди подається скаржником у паперовій формі до Центру оцінювання функціонування стану особи: в електронній формі через електронну систему шляхом звернення до лікаря, який направив (в разі технічної можливості). Розгляд скарг здійснюється експертними командами Центру оцінювання функціонального стану особи. Наказом МОЗ України від 03.12.2024р. №2022 права та обов`язки Центру оцінювання функціонування стану особи покладено на ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» МОЗ України. А отже, відповідач-2 вважає, що скарга на рішення експертної команди згідно Порядку №1338 мала бути подана позивачем саме до зазначеної установи. Таким чином відповідач-2 вважає, що участі Департаменту в процедурі оскарження рішень експертних команд жодним нормативно-правовим актом не передбачено. Також відповідач-2 зазначив, що відповідачем-1 скаргу позивача було направлено до відповідача-2, в свою чергу, відповідачем-2 в межах компетенції було надано вичерпну відповідь позивачу листом №1352/0/476-25 від 21.03.2025р., де йому роз`яснено процедуру оскарження рішення експертної команди. Також у зв`язку із тим, що до повноважень Департаменту розгляд питань, що стосуються саме протиправних дій посадових осіб експертної команди, яка створена у КЗ «Криворізька міська лікарня №1» Криворізької міської ради не належить, їх посадові особи не перебувають у трудових відносинах, Департаментом зазначену скаргу було направлено до управління охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради з урахуванням вимог ст.ст.15,19, 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», оскільки вказаний комунальний заклад віднесено до сфери управління Криворізької міської ради. За викладеного, відповідач-2 вважає, що відповідач-2 при розгляді скарги позивача на протиправні дії посадових осіб експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування позивача, яка створена в КЗ «Криворізька міська лікарня №1» Криворізької міської ради діяв цілком обґрунтовано та відповідно до норм чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача вважає необґрунтованими та безпідставними.

Відповідач-1 (Міністерство охорони здоров`я України), будучи належним чином повідомленим судом про дату, час та місце розгляду справи через систему «Електронний суд» 21.10.2025р., що підтверджено довідкою про доставку електронного листа, у встановлений судом строк відзиву на позов до суду не надав, про причини його не подання суд не повідомив.

У відповідності до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За викладених обставин, враховуючи не подання відповідачем-1 відзиву на позов з 22.10.2025р. по 17.12.2025р. без поважних причин, суд вважає за можливе розглянути дану справу без відзиву на позов відповідача-1 за наявними матеріалами з урахуванням вимог ч.6 ст.162 наведеного Кодексу.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 17.12.2025р., тобто у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи копій документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується змістом копії паспорту позивача серії НОМЕР_1 від 20.02.2012р., наявного у справі.

16.10.2023р. 3 міською лікарнею міжрайонної металургійної МСЕК було проведено медичний огляд ОСОБА_1 та встановлено ІІ групу інвалідності, причини інвалідності: загальне захворювання з ураженням ОРА, з 09 жовтня 2023р. до 01.11.2024р., з датою чергового переогляду - 10.10.2024р. про що було видано Довідку до акту МСЕК Серії 12ААГ №551893, копія якої позивачем додана до позову.

Надалі, під час проходження повторного медичного огляду стану здоров`я (очно в закладі охорони здоров`я) ОСОБА_1 , яке проводилось Експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування, створеною у КЗ «Криворізька міська лікарня №1», за результатами якого було прийнято рішення від 13.02.2025р. №231/25/247/Р (номер витягу 231/25/247/В) про встановлення позивачеві групи інвалідності третя (ІІІ), причини інвалідності: загальне захворювання, з 01.11.2024р. безстроково.

Позивач, не погоджуючись із наведеним вище рішенням від 13.02.2025р., звернувся зі Скаргою на протиправні дії посадових осіб згаданої вище Експертної команди від 22.02.2025р.до Міністерства охорони здоров`я України, зокрема, у порядку Закону України «Про звернення громадян», яка була направлена засобами поштового зв`язку та отримана останнім 24.02.2025р. про що свідчить зміст копії відповідної Скарги та копія рекомендованого поштового повідомлення №571, наявних у справі.

У відповідь на зазначену Скаргу, Міністерство охорони здоров`я України листом за №25-04/Р-3576//3112-зв від 13.03.2025р. повідомило позивача про те, що відповідні Скарги на рішення Експертних команд подаються до Центру оцінювання функціонування стану особи, які наділені повноваженнями їх розглядати у відповідності до вимог п.п.57-60 Постанови КМУ №1338 та повідомлено, що обов`язки згаданого Центру покладено на Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України (м. Дніпро, пров. Феодосія Макаревського, 1-А) згідно наказу МОЗ України від 03.12.2024р. №2022 у зв`язку із чим відповідно до Закону України «Про звернення громадян» Скаргу позивача було надіслано для розгляду Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації, про що одночасно повідомлено і позивача, що підтверджується змістом копії наведеного листа.

В свою чергу, також і Департамент охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації листом №1352/0/476-25 від 21.03.2025р. у відповідь на згадану вище Скаргу позивача повідомило позивача про те, що згідно до п.п.57-60 Порядку №1338 скарги на рішення експертних команд щодо результатів оцінювання подаються до Центру оцінювання функціонування стану особи в електронній формі через електронну систему шляхом звернення до лікаря, який направив, тому зазначену Скаргу направив за належністю до управління охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради для розгляду в межах компетенції та надання відповіді у передбачені чинним законодавством терміни відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян» про що свідчить зміст копії наведеного листа-відповіді, наявного у справі.

Позивач, не погоджуючись із бездіяльністю відповідачів-1, 2, яка полягає у відмові у розгляді скарги у скасуванні рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування №231/25/247/Р від 13.02.2025р. стосовно нього, позивач звернувся до суду з даним позовом з метою захисту його прав.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскарження дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР).

Згідно із ч.1 ст.1 Закону №393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону № 393/96-ВР передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Частиною першою статті 5 Закону № 393/96-ВР передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

За приписами ст. 15, 18 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно зі ст. 19, 20 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз зазначених вище норм права, дає підстави зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків.

Таким чином, зважаючи на законодавчо встановлений обов`язок органу, до якого направлене звернення, щодо своєчасного розгляду та надіслання заявнику у письмовій формі результатів розгляду звернення, орган вважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку.

Аналогічний правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду від 28.02.2023р. у справі №480/2784/21, який є застосовним і до правовідносин у даній справі в силу ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, як встановлено судом із матеріалів справи, позивач, не погоджуючись із рішенням Експертної команди з оцінювання функціонування стану особи від 13.02.2025р. за №231/25/247/Р (номер витягу 231/25/247/В) про встановлення позивачеві групи інвалідності третя (ІІІ), причини інвалідності: загальне захворювання, з 01.11.2024р. безстроково, звернувся зі Скаргою на протиправні дії посадових осіб від 22.02.2025р., яка була направлена ним засобами поштового зв`язку до Міністерства охорони здоров`я України та отримана вказаним державним органом 24.02.2025р. про що свідчить зміст копії відповідної Скарги та копія рекомендованого поштового повідомлення №571, наявних у справі.

В свою чергу, Міністерство охорони здоров`я України (відповідач-1 у справі), у відповідь на зазначену Скаргу, повідомило позивача про те, що відповідні скарги на рішення експертної команди щодо результату оцінювання подаються до Центру оцінювання функціонального стану особи та такі обов`язки покладені на Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України (м. Дніпро, пров. Феодосія Макаревського, 1-А) згідно наказу МОЗ України від 03.12.2024р. №2022 у зв`язку із чим відповідно до Закону України «Про звернення громадян» Скаргу позивача було надіслано для розгляду Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації, про що одночасно повідомлено і позивача, що підтверджується змістом копії листа МОЗ України від 13.03.2025р. №25-04/Р-3576//3112-зв.

Як зазначив сам позивач у позові та зробив відповідну відмітку на копії згаданого вище листа, вказану відповідь від відповідача-1 (МОЗ України) ним отримано 24.03.2025р.

Також і Департамент охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації у відповідь на Скаргу позивача від 22.02.2025р., яка надійшла від Міністерства охорони здоров`я України та була зареєстрована у Департаменті 18.03.2025р. за №Р-768/0/220-5, повідомив позивача про те, що скарга на рішення експертної команди щодо результату оцінювання подається скаржником у паперовій формі до Центру оцінювання функціонального стану особи або в електронній формі через електронну систему шляхом звернення до лікаря, який направив згідно до Порядку №1338, у зв`язку із чим звернення позивача (Скаргу на протиправні дії) було направлено за належністю до управління охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради для розгляду в межах компетенції та надання відповіді у передбачені чинним законодавством терміни, про що свідчить копія листа Департаменту за №1352/0/476-25 від 21.03.2025р.

Як зазначив сам позивач у позові та зробив відповідну відмітку на копії згаданого вище листа, вказану відповідь від відповідача-2 (Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації) ним отримано 02.04.2025р.

Відтак, із аналізу змісту наведених відповідей на Скаргу позивача, наданих як відповідачем-1 так і відповідачем-2, вбачається, що вони містять інформацію з приводу поставлених у Скарзі питань, у них роз`яснено порядок та спосіб подання такої Скарги, зазначено орган на який покладено обов`язок щодо розгляду відповідних скарг на рішення експертних команд прийнятих за результатами оцінювання функціонування стану здоров`я особи та здійснено посилання на нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, зокрема, п.п.57-60 Постанови КМУ №1338 від 15.11.2024р. та наказ МОЗ України від 03.12.2024р. №2022.

При цьому, досліджені судом вищезгадані відповіді жодних посилань щодо підстав для відмови у розгляді Скарги позивача від 22.02.2025р. не містять.

За таких обставин та враховуючи надані відповідачами-1,2 відповіді позивачеві на його Скаргу на протиправні дії посадових осіб від 22.02.2025р., подану ним у порядку Закону України «Про звернення громадян», які були отримані позивачем 24.03.2025р. та 02.04.2025р., відповідно, що ним підтверджено у позові, суд приходить до висновку щодо наявності підстав вважати, що відповідачами-1,2 протиправної бездіяльності у частині відмови у розгляді Скарги позивача (що є предметом цього спору за уточненим позовом) допущено не було.

Тому, обґрунтовані правові підстави для визнання такої бездіяльності відповідачів-1,2 у спірних правовідносинах у адміністративного суду відсутні.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Разом з тим, позивачем та його представником у ході судового розгляду даної справи протиправність бездіяльності відповідачів-1, 2 у спірних правовідносинах щодо відмови у розгляді Скарги у скасуванні рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування №231/25/247Р від 13.02.2025р. з урахуванням встановлених судом вищенаведених обставин та аналізу вимог дослідженого судом чинного законодавства жодними належними, достатніми і допустимими доказами не доведена.

Навпаки, факт розгляду Скарги позивача на протиправні дії посадових осіб експертної команди від 22.02.2025р. відповідачами-1,2 були розглянуті у межах їх повноважень та надіслані за належністю відповідним органам, до компетенції яких належить розгляд таких Скарг, про що повідомлено було і позивача, що підтверджено змістом вищенаведених листів від 13.03.2025р. та від 21.03.2025р. та відповідає вимогам ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян».

Що стосується доводів представника позивача про те, що саме до компетенції відповідачів-1,2 належить розгляд скарг про скасування рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування №231/25/247Р від 13.02.2025р. стосовно позивача, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 57-60 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024р. №1338, рішення експертних команд щодо результатів оцінювання можуть бути оскаржені особами, яким було проведено таке оцінювання (далі скаржник) - (їх уповноваженими представниками) в порядку адміністративного оскарження згідно з вимогами цього порядку та/або до адміністративного суду.

Скарга на рішення експертної команди щодо результату оцінювання подається скаржником (його уповноваженим представником) до Центру оцінювання функціонування стану особи.

Розгляд скарг здійснюється експертними командами Центру оцінювання функціонування стану особи.

А відповідно до наказу МОЗ України від 03.12.2024р. №2022 «Про покладення прав та обов`язків Центру оцінювання функціонування стану особи» права та обов`язки цього Центру покладені на Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» (м. Дніпро, вул. Феодосія МакаревськогоЮ, 1-А).

Зазначені обставини були доведені до відома позивача відповідачами-1,2 відповідями-листами від 13.03.2025р. та від 21.03.2025р. наданими на його Скаргу від 22.02.2025р. у порядку звернення громадян згідно до вимог Закону №393/96-ВР, що не заперечується позивачем.

А відтак, із аналізу наведеного нормативно-правового акту слідує, що скасування рішень експертних комісій щодо результатів оцінювання функціонування стану особи до повноважень ні відповідача-1 (МОЗ України), ні до повноважень відповідача-2 Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації) не віднесені.

Тому, позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідачів-1,2 у відмові у розгляді його Скарги про скасування рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування №231/25/247/Р від 13.02.2025р., а також і спонукання скасувати наведене рішення, повернути позивачеві ІІ групу інвалідності, заявлені до відповідачів-1,2 всупереч нормам Постанови КМУ №1338 у зв`язку із чим є неспроможними.

Є безпідставними та необґрунтованими і посилання позивача та його представника на те, що відповідачі-1, 2 мали обов`язок направити його Скаргу на протиправні дії експертної команди саме до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» з огляду на таке.

По-перше, предметом спору у даній справі є бездіяльність відповідачів-1, 2 у відмові у розгляді Скарги позивача у скасуванні рішення експертної команди, яку позивач просив визнати протиправною (уточнений позов від 10.10.2025р.), якої, як встановлено судом вище, відповідачами-1, 2 не було допущено.

По-друге, жодних позовних вимог публічно-правового характеру, які б стосувалися протиправності дій відповідача-1, які полягають у направленні його Скарги за неналежністю в уточненій позовній заяві від 10.10.2025р. позивачем не заявлено, тому суд вирішує даний спір у межах заявлених позовних вимог (предмету позову), що відповідає ч.1 та ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України.

По-третє, вищенаведеними приписами п.57-58 Постанови КМУ №1338 передбачено право позивача на подання Скарги на рішення експертної команди щодо результатів його оцінювання особисто у паперовій формі, в електронній форму або шляхом звернення до лікаря, який його направив, і не передбачено право позивача звернення із такою Скаргою через Міністерство охорони здоров`я України або через Департамент охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації (відповідачів-1,2 у справі), а відтак, посилання позивача на те, що останні мали обов`язок надіслати його скаргу до згаданого Центру оцінювання суперечать вищенаведеним вимогам Постанови КМУ №1338 ( за якими така Скарга має бути подана позивачем особисто, а не через МОЗ України чи/або Департамент охорони здоров`я ДОВА), а отже, до повноважень відповідачів-1,2 не віднесено.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, аргументи позивача з приводу того, що йому не було відомо куди слід подавати відповідну Скаргу, з огляду на те, що по-перше, не знання законів не звільняє особу-громадянина від юридичної відповідальності згідно до норм ст.68 Конституції України; по-друге, зазначене спростовується тим, що з 24.03.2025р. (з дня отримання відповіді на його Скаргу від відповідача-1) відомості про те, куди (адреса) та до якого органу мають подаватися відповідні скарги позивачеві було відомо.

Інші аргументи позивача уважно вивчені судом, однак не беруться до уваги, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність бездіяльності відповідачів-1,2 у відмові у розгляді Скарги у скасуванні рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування №231/25/247/Р від 13.02.2025р. відносно позивача за критеріями, встановленими ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що, в даному випадку, бездіяльність відповідачів-1,2 у даних правовідносинах відсутня, навпаки, судом вище було встановлено, що відповідачами-1,2 були вчинені активні дії (а не бездіяльність) щодо надання відповіді на Скаргу позивача від 22.02.2025р., які не містять жодної відмови у розгляді його звернення, поданого у порядку Закону №393/96-ВР, а, відтак, у суду не має жодних правових підстав вважати, що відповідачі-1,2 діяли не у межах повноважень, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не підтверджено та не доведено жодними доказами, порушення прав та інтересів позивача у даних спірних правовідносинах щодо відмови відповідачів-1, 2 у розгляді Скарги позивача з урахуванням того, що судом вище встановлено факти надання відповідачами-1,2 відповідей на його Скаргу на протиправні дії експертної команди, поданої в порядку звернення громадян згідно до Закону №393/96-ВР, а тому обґрунтовані підстави для визнання бездіяльності відповідачів-1, 2 протиправною, яка судом не виявлена, у адміністративного суду відсутні.

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідачів-1,2 у спірних відносинах слід відмовити.

Що стосується позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача-1 (МОЗ України) скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування №231/25/247/Р від 13.02.2025р. відносно позивача про призначення йому ІІІ групи інвалідності, то, виходячи з того, що за основними позовними вимогами публічно-правового характеру та заявленими підставами за змістом уточненого позову від 10.10.2025р. предметом позову не було визнання протиправним та скасування згаданого вище рішення експертної команди, а відповідно, судом оцінка правомірності прийняття вказаного рішення не надавалась у межах розгляду даного спору, тому, згадані позовні вимоги про спонукання скасувати згадане рішення не належать до компетенції відповідача-1 та без оскарження їх у встановленому законом порядку такі вимоги є передчасними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

При цьому, як уже встановлено вище судом під час розгляду цієї справи, скасування рішень експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи з урахуванням приписів п.п.57-60 Постанови КМУ №1338 до повноважень відповідача-1 не віднесено.

Також слід зазначити, що правомірність прийняття рішення експертної команди №231/25/247/Р від 13.02.2025р. не було предметом цього спору (суд нагадує, що предметом спору у цій справі є лише бездіяльність відповідачів-1,2 у відмові у розгляді Скарги позивача від 22.02.2025р. в порядку Закону №393/96-ВР), а відтак, наведені похідні вимоги, обрані позивачем безпідставно, оскільки не відповідають основній вимозі публічно-правового характеру, яка заявлена ним в уточненому позові від 10.10.2025р., тому така похідна позовна вимога не може бути задоволеною без основної позовної вимоги у розумінні приписів п.23 ч.2 ст.4 КАС України.

Те ж саме стосується і похідних позовних вимог зобов`язального характеру, а саме: зобов`язання відповідача-1 повернути позивачеві ІІ групу інвалідності з 01.11.2024р. безстроково (віднесено до повноважень експертних команд Центру оцінювання функціонування стану особи згідно вимог Постанови КМУ №1338); зобов`язання відповідача-2 витребувати з Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради Скаргу позивача про скасування наведеного вище рішення експертної команди та повернути її до Міністерства охорони здоров`я; зобов`язання відповідача-1 притягнути до відповідальності особу, яка сформувала витяг з рішення, до якого додаються рекомендації: ОСОБА_2 за перевищення службових повноважень, підроблення документів, щодо діагнозу, оскільки з приводу цих похідних вимог основні позовні вимоги публічно-правового характеру позивачем в уточненому позові від 10.10.2025р. не заявлялися, що не відповідає вимогам приписів ст.4, ч.1 ст.9 КАС України, а відтак, за відсутності основних вимог публічно-правового характеру у цій частині, задоволені судом бути не можуть.

Щодо вимог про стягнення з відповідачів-1, 2 на користь позивача відшкодування моральної шкоди солідарно у сумі 100 000 грн., то суд зазначає, що з огляду на встановлення судом факту безпідставності заявлених позивачем позовних вимог щодо бездіяльності відповідачів-1,2, яка полягає у відмові у розгляді Скарги позивача, яка судом не встановлена, а навпаки, спростована наданими відповідачами-1, 2 відповідями на Скаргу позивача в порядку Закону №393/96-ВР, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення даних позовних вимог - відсутні.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, тому у задоволенні даного позову, позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову такі судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що обґрунтованих підстав для задоволення даного позову судом не знайдено, а також те, що ухвалою суду від 20.10.2025р. позивача було звільнено від сплати судового збору за подання даного позову до суду у відповідності ст.8 Закону України «Про судовий збір», за таких обставин будь-які підстави для розподілу судових витрат за приписами ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у адміністративного суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 52, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відповідача-1: Міністерства охорони здоров`я України, до Відповідача-2: Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Судові витрати у цій справі не підлягають розподілу у порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва