Справа № 420/9243/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/9243/25

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 у справі № 420/9243/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загона Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2024 по 25.03.2025 включно;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2024 по 25.03.2025 включно відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при виключенні позивача із списків особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України (військова частина НОМЕР_2 ) з позивачем не здійснено повного розрахунку при звільненні. Зокрема, відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 15.03.2024 № 150-ОС «Про особовий склад» позивач був виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення. На виконання Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 року по справі №420/15285/24, з урахуванням Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2024 року відповідачем здійснено перерахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням місяця підвищення грошових доходів (базового місяця) січень 2008 року, та з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 15.03.2024 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу та 22.01.2025 року на картковий рахунок позивача зараховано кошти у сумі 288 924,77 грн. На виконання Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 року, яке залишено без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 року по справі №420/15863/24 відповідачем 25.03.2025 року на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховано кошти у сумі 328 394,97 грн (перерахунок грошового забезпечення). Оскільки позивача було виключено зі списків особового складу 15.03.2024 року, а виплати відповідачем здійснено 25.03.2025 року, то відповідачем затримано розрахунок при звільнені. Таким чином, з урахуванням приписів статті 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні. Виходячи із вищезазначеного, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середнє грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 15.03.2024 по 15.03.2025 (включно) обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Представник відповідача надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що неправильним застосуванням норм Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), зокрема статей 116-117 КЗпП, як норм загального права в даному спорі, так як військова служба (в т.ч. виплата грошового забезпечення та інших виплат військовослужбовцям) не являється об`єктом регулювання трудового права. Відповідач вважає, що при вирішенні даного спору слід принципово розділяти законодавство, яке регулює трудові відносини і законодавством, яке регулює відносини які виникають при проходженні військової служби, як окремі одне від одного загальні норми права, які жодним чином не кореспондуються між собою, а тому не можуть військове законодавство не може вважатись спеціальним відносного трудового. Наведене обґрунтовується тим, що трудове законодавство і військове законодавство реалізують і розвивають різні непов`язані між собою положення Конституції України, а тому жодним чином не можуть вважатись загальними і спеціальними між собою. Отже, відсутні підстави вважати грошове забезпечення військовослужбовців оплатою праці, заробітною платою, тощо, а вірним буде висновок що всі спірні відносини, які пов`язані з грошовим забезпеченням військовослужбовців, не регулюються трудовим правом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 28.08.2025 у справі № 420/9243/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнив.

Визнав протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2024 по 25.03.2025 включно;

Зобов`язав НОМЕР_1 прикордонний загін (військову частину НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2024 по 25.03.2025 - не більш як за шість місяців, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що положення КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини, позаяк позивач не був найманим працівником, а проходив військову службу;

- суд першої інстанції не застосував принцип пропорційності до суми середнього заробітку позивача, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19;

- суд першої інстанції неправильно обрахував середньоденне грошове забезпечення позивача, зокрема, помилково включивши суми додаткової винагорода за Постановою КМУ № 168;

- інші доводи відтворюють зміст позовної заяви.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.03.2024 №68-ОС був звільнений з військової служби.

Відповідно наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) від 15.03.2024 №150 ОС позивач був виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення.

25.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 по справі №420/15863/24, та надання довідки розрахунку нарахованих та виплачених сум згідно вказаного рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024. Також було зазначено про необхідність нарахування та сплати середнього заробітку у зв`язку із несвоєчасним розрахунком при звільненні та компенсації втрат частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 29.01.2020 по день фактичної виплати.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 по справі №420/15285/24, з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2024, відповідачем здійснено перерахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням місяця підвищення грошових доходів (базового місяця) січень 2008 року. та з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 15.03.2024 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу та 22.01.2025, на картковий рахунок позивача зараховано кошти у сумі 288 924,77 грн.

Також, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 року по справі №420/15863/24 відповідачем 25.03.2025 року на картковий рахунок позивача зараховано кошти у сумі 328 394,97 грн (перерахунок грошового забезпечення).

Листом від 13.03.2025 № 09/К-1570/1973 відповідачем надано довідку розрахунок нарахованих сум відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 по справі №420/15863/24, повідомлено, що кошти будуть перераховані на особистий рахунок після надходження фінансування. У нарахуванні та виплаті виплати середнього заробітку та компенсації частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати відмовлено.

Вважаючи вищевказані дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, суд першої інстанції взяв до уваги, що Верховний Суд в постанові від 25.04.2024 по справі № 440/8467/23 вказав, що стягнення середнього заробітку умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності нової редакції статті 117 КЗпП України і після цього. Період до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України яка не обмежувала строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець, і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату. Проте період з 19 липня 2022 року регулюється вже чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями.

Як зазначив суд першої інстанції, згідно наданої довідки № 120 від 07.05.2024 року розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням складає 165 861,91 грн., середньоденний заробіток 2764,37 грн.

Тобто, під час визначення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.03.2024 по 16.03.2025 суд врахував обмеження періоду стягнення шістьма місяцями, запроваджене статтею 117 КЗпП України у редакції Закону 2352-ІХ), що становить 184 календарних днів. Тому, на переконання суду, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період складає 508 644,08 грн (2 764,37 грн х 184 календарних днів).

За наведеного, суд першої інстанції виснував про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2024 по 25.03.2025 - не більш як за шість місяців, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суми складових грошового забезпечення, виплачені за рішеннями суду у справах № 420/15285/24, 420/15863/24.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19.07.2022.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що відповідно наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) від 15.03.2024 №150 ОС позивач був виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення.

25.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 року по справі №420/15863/24, та надання довідки розрахунку нарахованих та виплачених сум згідно вказаного рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024. Також було зазначено про необхідність нарахування та сплати середнього заробітку у зв`язку із несвоєчасним розрахунком при звільненні та компенсації втрат частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 29.01.2020 по день фактичної виплати.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 по справі №420/15285/24, з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2024, відповідачем здійснено перерахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням місяця підвищення грошових доходів (базового місяця) січень 2008 року. та з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 15.03.2024 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу та 22.01.2025, на картковий рахунок позивача зараховано кошти у сумі 288 924,77 грн.

Також, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024, яке залишено без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 по справі №420/15863/24 відповідачем 25.03.2025 на картковий рахунок позивача зараховано кошти у сумі 328 394,97 грн (перерахунок грошового забезпечення).

З огляду на те, що відповідач не здійснив з позивачем повний розрахунок на день виключення позивача з усіх видів забезпечення, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції правильно виснував про наявність у позивача на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні колегія суддів виходить з таких міркувань.

Як зазначалось вище апеляційним судом, відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до абзаців 3, 4 п. 2 Порядку № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (п. 3 Порядку № 100).

Підпунктом «б» пункту 4 Порядку № 100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Разом з тим, при визначенні складових, які не підлягають врахуванню при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.07.2025 у справі № 300/8802/23, за змістом яких Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ № 168, запроваджена на період дії воєнного стану має компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни та не має регулярного характеру й виплачується на підставі наказів командирів (начальників), за певних умов, за змістом Порядку № 100, тому не враховується при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Положеннями пункту 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно із графіком підприємства, установи, організації.

Колегією суддів з матеріалів справи, а саме з довідки про грошове забезпечення позивача за січень-лютий 2024 року від 07.05.2024 № 120, встановлено, що грошове забезпечення позивача за вказані місяці у сумі, за виключенням одноразових виплат та додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, складало 78 762,81 грн. Кількість днів у вказані місяці 60.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача становить 1312,71 грн (78 762,81/60 днів).

Як зазначалось, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ст. 117 КЗпП України).

Період затримки розрахунку з 15.03.2024 по 25.03.2025, є більшим за 6 місяців, а тому, відповідно до положень статті 117 КЗпП України, середній заробіток обмежується 6 місяцями (184 дні).

Відтак, сума середнього заробітку позивача за спірний період, з урахуванням обмеження шестимісячним строком, складає 241 538,64 грн (1312,71 грн х 184 дні).

Поряд з цим, апеляційний суд бере до уваги висновки Великої Палати Верховного суду, викладені у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.

Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19.07.2025, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців (пункти 105,106 вказаної постанови).

Відтак, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні та визначити суму, яка підлягає сплаті, з огляду на таке.

Так, із наданої відповідачем довідки вбачається, що розмір належних позивачу при звільненні виплат, які виплачені складає 105 488,92 грн.

А сума недоплачених коштів при звільненні склала 649 915,52 грн.

З урахуванням невиплаченої на момент звільнення позивача суми грошового забезпечення у розмірі 649 915,52 грн., яка виплачена на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду у справах 420/15285/24, 420/15863/24, до виплати на момент виключення зі списків особового складу позивачу належало 755 404,44 грн. (649 915,52 + 105488,92)

Отже, сума виплаченого із затримкою грошового забезпечення складає 14 % від загальної суми, яка підлягала виплаті в день звільнення ((105 488,92 / 755 404,44 грн.) х 100%).

Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, які висловлені у постановах від 26.01.2022 у справі №240/12167/20, від 10.02.2022 у справі №580/2264/20.

Водночас, у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При цьому , суд вказує, що в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні працівникові виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а не середнє грошове забезпечення.

Таким чином сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає відшкодуванню позивачу, з урахуванням статті 117 Кодексу законів про працю України, становить: (1312,71 (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 14 % = 183,78 грн. середньоденна сума відшкодування з урахуванням істотної частики: 183,78 х 184 (днів затримки розрахунку з 15.03.2024 (день виключення із списків) по 15.09.2025 (6 місяців)) = 33 815,52 грн.

Колегія суддів відхиляє аргументи скаржника щодо не поширення на правовідносини з військової служби положень статей 116, 117 КЗпП з таких міркувань.

Відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України №1153, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

За приписами статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 Кодексу законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим статті 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі № 821/1083/17 де зазначено, що аналізуючи застосування статей 116, 117 Кодексу законів про працю України колегія суддів дійшла до висновку, що цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.

Верховний Суд у постанові від 16.04.2020 у справі № 822/3307/17 вказав, що непоширення норм Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України) на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

У вказаній вище постанові Суд зазначив, що питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Враховуючи наведене Суд виснував, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку що на військовослужбовців, які проходять військову службу в військових формуваннях, норми статті 117 КЗпП України не поширюються.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що на спірні правовідносини поширюються положення статей 116, 117 КЗпП.

За наведеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції хоча й правильно дійшов висновку про наявність права позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задоволення позовних вимог по суті, однак помилково в мотивувальній частині оскаржуваного рішення виснував про суму середнього заробітку належну позивачу до виплати, зокрема, врахувавши виплати, які не підлягають включенню при розрахунку середнього заробітку, а також не врахувавши необхідність застосування принципу співмірності, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно по суті дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, водночас мотивувальну частину рішення суду першої інстанції у відповідності до приписів ст. 317 КАС України слід змінити з підстав, викладених у цій постанові апеляційного суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) слід задовольнити частково.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 у справі № 420/9243/25 з підстав, наведених у мотивувальній частині постанови апеляційного суду.

В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 у справі № 420/9243/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик