Справа № 420/21884/25
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/21884/25

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,

повний текст судового рішення

складено 05.09.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, треті особи Державна екологічна інспекція України, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Чернівецькій області), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 25.04.2025 року №91 про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком згідно з Законом України «Про Державну службу»;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) ГУ ПФУ Чернівецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 , до стажу роботи на державній службі за вимушений прогул з 27.04.2004 по 02.02.2024 та зобов`язати ГУ ПФУ у Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на державній службі вимушений прогул з 27.04.2004 по 02.02.2024;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Чернівецькій області прийняти рішення про перехід ОСОБА_1 на пенсію за віком згідно з Законом України «Про Державну службу», починаючи з 18.04.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що отримує пенсію за віком, обчислену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 18.04.2025 року він звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», яку за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Чернівецькій області та прийнято рішення №91 від 25.04.2025 про відмову в задоволенні заяви, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. Позивач зазначив, що відповідачем протиправно не зараховано до його спеціального стажу період роботи з 27.04.2004 року по 02.02.2024 року за час вимушеного прогулу згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2004 року по справі №2/4602/2004.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 року позов задоволено частково наступним чином:

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 25.04.2025 року №91 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на державній службі період вимушеного прогулу з 27.04.2004 року по 01.01.2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.04.2025 року про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу», зарахувавши до його стажу державної служби період вимушеного прогулу з 27.04.2004 року по 01.01.2024 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, пенсійний орган зазначає, що в діях органу Пенсійного фонду не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, Головне управління діяло згідно вимог чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

18.04.2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», яку за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Чернівецькій області.

За результатом розгляду заяви ГУ ПФУ в Чернівецькій області прийнято рішення №91 від 25.04.2025 про відмову у переході на пенсію за віком згідно із Законом України «Про Державну службу» так само, як згідно із записами трудової книжки стаж роботи на посадах віднесених до категорії посад державних службовців становити 15 років 4 місяці 12 днів (врахованого з 16.12.1988 по 26.04.2004). Одночасно зазначено, що на дату 01.05.2016 року ОСОБА_1 не займав посаду державного службовця, тому відсутні правомірні підстави для розрахунку довідки про складові заробітної плати.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до стажу роботи позивача на державній службі період вимушеного прогулу з 27.04.2004 року по 01.01.2024 року.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового

Умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ) до 01 травня 2016 року.

01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII), що регулює, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

Пункт 8 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №889-VІІІ передбачає, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з п.10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII:

1) мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України;

2) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право, зокрема, чоловіки, які досягли віку 62 роки, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Верховний Суд, у постанові від 22.05.2024 року у справі №500/1404/23 зазначив, що для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ПФУ в Чернівецькій області зараховано до стажу державної служби позивача 15 років 4 місяці 12 днів, зокрема зараховано період з 16.12.1988 по 26.04.2004).

Згідно з записом №31 трудової книжки серії НОМЕР_1 на підставі наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №156-о від 26.04.2004 позивача звільнено з посади заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря за грубе порушення трудових обов`язків з 26.04.2004 року.

Не погоджуючись із наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №156-о від 26.04.2004 про звільнення з посади, позивач звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом.

Так, рішенням Київського районного суду м.Одеси від 12.08.2004 по справі №2-4602/2004 визнано неправомірним та скасовано наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №156-о від 26.04.2004 та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної інспекції охорони Чорного моря, стягнуто з Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 3192,39 грн..

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.09.2005 по справі №2-4602/2004 рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.08.2004 змінено, зменшено розмір стягнення заробітку за час вимушеного прогулу до 2960 грн..

У зв`язку з невиконанням рішення суду позивач звертався до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства екології та природних ресурсів України (справа №420/1364/19).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2019 року, стягнуто з Міністерства екології та природних ресурсів України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2004 року по 03.07.2019 року у розмірі 217626,36 грн та моральну шкоду у розмірі 50000 грн..

Постановою Верховного Суду від 05.03.2020 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2019 року скасовано, адміністративну справу направлено на новий судовий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 року стягнуто з Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2004 року по 28.07.2021 року у розмірі 259329,48 грн та моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду 28.07.2021 змінено, викладено абзац 2 резолютивної частини цього рішення у наступній редакції: «Стягнути з Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13.08.2004 по 28.07.2021 в розмірі 2912390,64 грн». В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У зв`язку з покладенням на Державну екологічну інспекцію України повноважень Міністерства охорони навколишнього природного середовища України позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про заміну боржника по справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 відмовлено в задоволенні заяви про заміну боржника по справі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2022 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 року скасовано, ухвалено у справі постанову, якою замінено у виконавчих листах боржника Міністерство охорони навколишнього природного середовища України (вул. Урицького, 35, м. Київ, 03035, ) на його правонаступника Державну екологічну інспекцію України (пров. Новопечерський, будинок 3, корпус 2, м. Київ, 01042, ).

Згідно з записами №37-40 трудової книжки серії НОМЕР_1 позивача:

01.01.2024 року поновлено на посаді заступника Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізької та Херсонської області) на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2004 року за справою №2-4602/2004 (запис №37 трудової книжки);

01.01.2024 року призначено на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізької та Херсонської області) на підставі наказу Державної екологічної інспекції України від 27.12.2023 №124-тр/т;

01.01.2024 року присвоєно 6 ранг державного службовця між посадами державної служби категорії «Б» на підставі наказу від 01.01.2024 №1-ОСК;

02.01.2024 року звільнено з посади заступника начальника Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізької та Херсонської області) за згодою сторін на підставі наказу від 02.01.2024 №2-ОС.

Так, оскільки період вимушеного прогулу обчислюється починаючи з дня, наступного за днем незаконного звільнення, і триває до дня винесення наказу про поновлення працівника на роботі, судом першої інстанції вірно вказано, що період вимушеного прогулу позивача є з 27.04.2004 року по 01.01.2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що ГУ ПФУ в Чернівецькій області під час прийняття оскаржуваного рішення не зараховано час вимушеного прогулу позивача до його стажу державної служби.

Відповідно до ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, в разі незаконного звільнення працівника і поновлення його на попередній роботі запис про звільнення визнається недійсним. Стаж роботи особи, яка була незаконно звільнена, а потім поновлена, вважається безперервним і така особа вважається застрахованою особою.

За таких обставин, стаж роботи позивача на державній службі з урахуванням періоду його вимушеного прогулу з 27.04.2004 року по 01.01.2024 року, вважається безперервним, а позивач вважається застрахованою особою.

Зарахування до стажу роботи позивача на державній службі періоду вимушеного прогулу є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зарахування до стажу роботи позивача на державній службі період вимушеного прогулу з 27.04.2004 року по 01.01.2024 року.

Крім того, відповідачем в оскаржуваному рішенні визначено що підставою його прийняття є те, що на дату 01.05.2016 року позивач не займав посаду державного службовця. Однак колегія суддів вважає такі доводи відповідача безпідставними, оскільки позивач в період вимушеного прогулу з 27.04.2004 року по 01.01.2024 року (в тому числі на дату 01.05.2016 року) вважається застрахованою особою, тобто такою яка займала відповідну посаду державної служби.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 25.04.2025 року №91 про відмову в переведенні позивача на пенсію за віком за Законом №889-VII та його скасування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту порушеного права позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 25.04.2025 року №91, визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Чернівецькій області щодо не зарахування до стажу роботи позивача на державній службі період вимушеного прогулу з 27.04.2004 року по 01.01.2024 року та зобов`язання ГУ ПФУ в Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача від 18.04.2025 року про переведення на пенсію за віком за Законом №889-VII, зарахувавши до його стажу державної служби період вимушеного прогулу з 27.04.2004 року по 01.01.2024 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька