Справа № 810/4976/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м. Київ № 810/4976/15

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Вімм-Білль-Данн Україна» до Головного управління Держаної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Приватне акціонерне товариство «Вімм-Білль-Данн Україна» (далі по тексту також позивач, ПрАТ «ВБД Україна»; ; адреса: 08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Промислова, 7) з позовом до Головного управління Держаної податкової служби у Київській області (далі по тексту також відповідач, ГУ ДПС у Київській області; ; адреса: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви (т. 11, а.с. 59-85) просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.07.2015 №№ 002352200, .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що господарські операції між позивачем та його контрагентами, які були предметом перевірки, були фактично здійснені, відображені у первинних документах та звітності, а тому відсутні підстави вважати, що такі господарські операції не були вчинені реально; на підтвердження реальності здійснення спірних господарських операцій позивачем надавалися відповідачу всі наявні у нього первинні документи; вирок суду щодо придбання ПП «Стрім» не має жодного відношення до господарських операцій позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу із встановленням строку для усунення недоліків.

На виконання ухвали від 15.10.2015 позивачем подано до суду лист щодо усунення недоліків позовної заяви та уточнену позовну заяву.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2015 відкрито провадження в адміністративній справі №810/4976/15 та розпочато підготовку справи до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2015 у сторін витребувано докази, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши про те, що за наслідками проведеної перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що призвело до заниження податку на прибуток та податку на додану вартість, підтримавши висновки акта перевірки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 за клопотанням сторін зупинено провадження у справі до 19.01.2016.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 19.01.2016 допитано в якості свідка ОСОБА_1 , яка приймала участь у здійсненні перевірки позивача та пояснила, зокрема, що під час проведення перевірки позивачем було надано не всі витребувані документи, зазначено про наявність під час проведення перевірки, акт про відмову у прийнятті документів не складався, оскільки перевіряючими прийняті всі документи, проте, позивачем вони надані не у повному обсязі, вони витребовувалися у бухгалтера в усній формі.

У судовому засіданні 08.02.2016 судом допитано в якості свідка бухгалтера позивача ОСОБА_2 , яка пояснила, що надані всі первинні документи, інспектору надавались договори, ТТН, інвойси, накладні, технічну інструкцію.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2016 за клопотанням позивача зупинено провадження у справі до надання витребуваних доказів.

Позивачем подано до суду пояснення щодо господарських операцій, які були предметом перевірки в межах спірних відносин та додаткові пояснення із деталізацією записів у журналі вивозу готової продукції позивача з фіксацією дати виїзду автомобіля, марки транспортного засобу, реєстраційного номера, ПІБ водія, загальних ТТН та окремих ТТН, які вже надані до суду та долучені до матеріалів справи по контрагенту ТОВ «Єдине транспортне агенство-1», по ТОВ «Бізнес Груп Л» та долучено до матеріалів справи копії сторінок журналів, копії загальних ТТН (т. 13, а.с. 197-250, т. 14, а.с. 1-250, т. 15, а.с. 1250, т. 17, а.с. 1-107).

У додаткових поясненнях позивачем надано детальні обґрунтування по суті викладених в акті перевірки порушень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду та у подальшому прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджено, що ПрАТ «ВБД Україна» зареєстроване як юридична особа, основним видом діяльності якого на момент виникнення спірних відносин було 10.51 Перероблення молока, виробництво масла та сиру.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДПС у Київській області від 10.07.2015 № за порушення підпункту 14.1.36, 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.1, 138,2, 138.4 статті 138 Податкового кодексу України та на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, ПрАТ «ВБД Україна» збільшено суду грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 1634073,00 грн, у тому числі за основним платежем 1089382 грн та за штрафними санкціями 544691 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДПС у Київській області від 10.07.2015 № за порушення підпункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10, 201.11 статті 201 Податкового кодексу України та на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, ПрАТ «ВБД Україна» збільшено суду грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1749438,00 грн, у тому числі за основним платежем 1166292 грн та за штрафними санкціями 583146 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення винесені на підставі акта від 28.05.2015 №168/10-13-22-02-20/00445937 про результати документальної планової виїзної перевірки ПАТ «ВБД Україна» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 (далі по тексту - акт перевірки) з урахуванням заперечень, за наслідками розгляду яких листом ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 07.07.2015 №7898/10/10-13-22-02-16 повідомлено про залишення висновків акта перевірки без змін, а заперечень без задоволення.

Перевіркою встановлено, зокрема, наступні порушення ПАТ «ВБД Україна»:

- підпункту 14.1.36, 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.1, 138,2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1089382 грн, у тому числі по періодах: 2 квартал 2012 року 7828 грн, 3 квартал 2012 року 302278 грн, 4 квартал 2012 року 363537 грн, рік 2013 385719 грн, рік 2014 30019 грн;

- пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1191138 грн, в тому числі: 01.12 5000 грн, 02.12 19846 грн, 06.12 7455 грн, 07.12 139929 грн, 08.12 124766 грн, 09.12 83056 грн, 10.12 80452 грн, 11.12 213831 грн, 12.12 144137 грн, 01.13 315445 грн, 02.12 57221 грн;

Висновки акта перевірки в частині заниження податку на прибуток та податку на додану вартість обґрунтовані безпідставним формуванням податкового кредиту та визначенням податку на прибуток по відносинам із контрагентами-продавцями, у зв`язку із таким:

- по відносинам з ТОВ «Бізнес Груп Л», вказано, що транспортування товару відбувалось невідомо яким транспортним засобом, так як товарно-транспортні накладні не надавалися; при проведенні аналізу встановлено відсутність у ТОВ «Бізнес Груп Л» необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність власних основних фондів, технічного персоналу у необхідній кількості, власних виробничих активів, власних складських приміщень, транспортних засобів у необхідній кількості, відсутність ведення бухгалтерського обліку, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов`язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру, платник не знаходиться за місцезнаходженням;

- по відносинам з ТОВ «Єдине транспортне агентство» вказано, що згідно актів, наданих до перевірки неможливо встановити місця завантаження, розвантаження товарів, кількість та вид товару, що перевозиться, матеріально-відповідальних осіб, які фактично прийняли товар на складі; ТТН по зазначеним операціям не надавалися; загальна кількість працюючих 2 особи; стан 11 «припинено», але не знято з обліку (КОР не пусті); дата анулювання свідоцтва платника ПДВ 26.12.2014, остання подана звітність з ПДВ січень 2014 року;

- по відносинам з ДП «Промінь» ПАТ «Житомирінвест» вказано, що згідно видаткових накладних неможливо встановити місця завантаження, розвантаження молока, матеріально-відповідальних осіб, які фактично прийняли товар; товарно-транспортні накладні не надавалися. У зв`язку з викладеним зроблено висновок щодо неможливості пов`язаності даних витрат з господарською діяльністю позивача;

- по відносинам з ТОВ «Укр Енерго Холдінг» перелічено податкові та видаткові накладні, зазначено про умови договору та вказано, що у зв`язку з викладеним зробити висновок щодо пов`язаності даних витрат з господарською діяльністю позивача неможливо. Також зазначено про проведення досудового розслідування щодо контрагента ТОВ «Укр Енерго Холдінг» - ТОВ «Євро Тек 2011»;

- по відносинам з ТОВ «Агромолпром» вказано, що транспортування товару відбувалось невідомо яким транспортним засобом, так як ТТН по вказаним операціям не надані; за результатом аналізу первинних документів, наданих до перевірки, відсутня будь-яка інформація стосовно вантажно-розвантажувальних операцій, загальна кількість працюючих 0 чоловік, податковий розрахунок за формою 1-ДФ не надавався у 2012 році;

- по відносинам з ТОВ «Мега-Трейд 2008» вказано, що транспортування товару відбувалось невідомо яким транспортним засобом, так як ТТН по вказаним операціям не надані; за результатом аналізу первинних документів, наданих до перевірки, відсутня будь-яка інформація стосовно вантажно-розвантажувальних операцій, загальна кількість працюючих 2 чоловік;

- по відносинам з ПП «Стрим» вказано про наявність вироку Святошинського районного суду м. Києва від 22.05.2014, відповідно до якого ПП «Стрим» придбане з метою прикриття незаконної діяльності особи 1.

Рішенням ГУ ДФС у Київській області від 28.09.2015 №2606/10/10-36-10-01-04 за наслідком розгляду скарг на податкові повідомлення-рішення від 10.07.2015 № та № та № залишено без задоволення скарги позивача, а вказані податкові повідомлення-рішення без змін.

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій позивачем з його контрагентами - ТОВ «Бізнес Груп Л», ТОВ «Єдине транспортне агентство», ДП «Промінь» ПАТ «Житомирінвест», ТОВ «Укр Енерго Холдінг», ТОВ «Агромолпром», ТОВ «Мега-Трейд 2008», ПП «Стрим»; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача.

Матеріали справи містять копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Бізнес Груп Л» 09.12.2010, копію довідки з ЄДРПОУ, в якій зазначено види діяльності ТОВ «Бізнес Груп Л»: 51.02.0 Оптова торгівля м`ясом та м`ясопродуктами, 51.33.0 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, олією, тваринним маслом та жирами, 51.38.0 Оптова торгівля іншими продуктами, 60.24.0 Діяльність автомобільного вантажного транспорту; свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ від 12.04.2011; Витяг з ЄДРПОУ по ТОВ «Бізнес Груп Л».

Між позивачем (клієнт) та ТОВ «Бізнес Груп Л» (перевізник) укладено договір №26 на транспортно-експедиційні послуги від 01.02.2012, за умовами якого клієнт доручає перевізнику, а перевізник приймає на себе зобов`язання виконувати послуги з перевезення, доставки та експедиціювання вантажу у пункти призначення, вказані клієнтом; перевезення вантажу виконується на підставі заявок, переданих клієнтом телефонограмою або факсограмою.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем долучено до матеріалів справи копії актів надання послуг (т. 4, а.с. 15-26); ТТН частні (видаткові) із заявками на повернення (т. 4, а.с. 37-250, т. 5, а.с. 1-249, т. 6, а.с. 1-250, т. 7, а.с. 1-250, т. 8, а.с. 1-250, т. 9, а.с. 1-250, т. 10, а.с. 1-250, т. 11, а.с. 1-46).

ТОВ «Бізнес Груп Л» виписало позивачу податкові накладні (т. 2, а.с. 39-50, т. 4, а.с. 27-36).

Матеріали справи містять копію Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 21.02.2012 ТОВ «Єдине транспортне агентство-1», в якому зазначено, що одним з видів діяльності його є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; копію свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ ТОВ «Єдине транспортне агентство-1» від 16.05.2012, довідку про взяття на облік платника податків ТОВ «Єдине транспортне агентство-1» від 22.02.2012. Також, матеріали справи містять копію свідоцтва про реєстрацію платник ПДВ ТОВ «Єдине транспортне агентство», копію Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.03.2012, в якому зазначено, що одним з видів діяльності ТОВ «Єдине транспортне агентство» є 63.40.0 Організація перевезення вантажів. Оскільки код ЄДРПОУ ТОВ «Єдине транспортне агентство-1» та ТОВ «Єдине транспортне агентство» співпадають, у суду є підстави вважати, що юридичну особу було переіменовано.

Між позивачем (замовник) та ТОВ «Єдине транспортне агентство-1» (експедитор) укладено договір №7 на транспортно-експедиційне обслуговування від 13.06.2012, за умовами якого експедитор зобов`язується за винагороду та за рахунок замовника виконати та організувати виконання визначених договором експедиції послуг, які пов`язані з перевезенням вантажу в пункти призначення, вказані замовником в узгоджені сторонами строки по ціні, визначеній у протоколі узгодження тарифів (додаток №1), у тому числі доставити своїм транспортом або транспортом третіх осіб вантаж у пункт призначення та видати його уповноваженій особі. Транспорт для перевезення вантажу надається на основі заявки (додаток 4), переданої замовником експедитору по факсу або електронною поштою.

Також між позивачем (замовник) та ТОВ «Єдине транспортне агентство» (експедитор) укладено договір №4 на транспортно-експедиційне обслуговування від 01.02.2012 з аналогічними умовами з додатком №1 (тарифи за транспортування вантажу за маршрутами), додатком №2 (акт прийому товару по кількості та якості), додаток №3 (відстані між пунктами призначення та час у дорозі), додаток №4 (заявка на транспорт).

На підтвердження виконання умов вказаних договір позивачем долучено до матеріалів справи копії актів здачі-прийняття робіт, маршрутні листи, накладні на відпуск матеріалів стороні, ТТН частні (видаткові), заявки (т.2, а.с. 64-250, т.3, а.с.1-88)

ТОВ «Єдине транспортне агентство-1» виписало позивачу податкові накладні (т.2, а.с. 38, 51-63).

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 06.02.2014 у справі №295/1953/14 задоволено клопотання та надано слідчому СУ Міндоходів у Житомирській області та особам, що будуть діяти за його дорученням тимчасовий доступ та можливість вилучення у ПАТ «ВБД Україна» оригіналів первинних бухгалтерських документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій між ПАТ «ВБД Україна» та ДП «Промінь» за період часу з 01.01.2011 по 31.12.2013.

Постановою ГУ Міндоходів у Житомирській області про проведення процесуальних дій на іншій території від 08.02.2014, зокрема, доручено вилучити відповідно до ухвали суду у ПАТ «ВБД Україна» оригінали первинних бухгалтерських документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій з ДП «Промінь» за період часу з 01.01.2011 по 31.12.2013.

Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 06.03.2014 у позивача вилучено документи згідно переліку, серед яких накладені на поставку сирого молока у 2012 та 2013 році у кількості 484 накладних, податкові накладні на поставлене молоко за аналогічний період у кількості 22 штуки, протоколи узгодження ціни на поставлене молоко 14 штук, договори на поставку молока від 17.02.2012 №29 та від 31.12.2012 №23/2013.

Матеріали справи містять копію свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб`єкта спеціального режиму оподаткування ПДВ ДП «Промінь» ПАТ «Житомирінвест».

Між позивачем (покупець) та ДП «Промінь» ПАТ «Житомирінвест» укладено договір №23/2013 поставки сировини (сире молоко) від 31.12.2012, за умовами якого постачальник зобов`язаний поставити, а покупець прийняти молоко у кількості та у строки, передбачені графіком поставок.

На підтвердження здійснення поставок за вказаним договором позивачем долучено до матеріалів справи копії спеціалізованих товарних накладних та ТТН, в яких замовником та вантажоодержувачем є позивач (т.3, а.с. 109-148).

ДП «Промінь» ПАТ «Житомирінвест» виписало на адресу позивача податкові накладні (т.3, а.с. 98-108).

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Укр Енерго Холдінг» (постачальник) укладено договір №Г-12/023 на постачання природного газу від 20.02.2012, за умовами якого постачальник зобов`язується надавати у власність покупцю у 2012 році природний газ, а також послуги стосовно забезпечення поставки природного газу; покупець є кінцевим споживачем газу, який передається за договором.

На підтвердження виконання умов договору позивачем долучено до матеріалів справи копії актів приймання передачі природного газу (т.3, а.с. 155-168); ТОВ «Укр Енерго Холдінг» виписало на адресу позивача податкові накладні (т.3, а.с.169-202).

На підтвердження транспортування придбаного газу позивачем надано копію типового договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 12.12.2011 №20347 з актами наданих послуг по транспортуванню газу магістральними трубопроводами (т. 13, а.с. 91-102), договір на розподіл природного газу від 01.07.2011 №20347ттк з актами наданих послуг з транспортування газу (т. 13, а.с. 11-123).

Між ТОВ «ВБД Україна» (покупець) та ТОВ «Агромолпром» (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 08.08.2012 №27, за умовами якого зобов`язаний передати покупцю у власність товар асортимент, комплект (комплектність), кількість, обсяг та ціна яких погоджені сторонами у специфікації. Товар постачається автотранспортом за рахунок продавця; у специфікації міститься перелік товарів, які ТОВ «Агромолпром» зобов`язалося поставити за умовами договору (додаток 1), технічне завдання на технологічне обладнання (додаток 2), додаткова угода №1 від 06.12.2012, протокол про зміну ціни товару від 06.12.2012, копія сертифікату.

Також між позивачем (покупець) та ТОВ «Агромолпром» укладено договір купівлі-продажу від 12.01.2012 №01/12 на покупку товару з аналогічними умовами.

На підтвердження виконання умов вказаних договір позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних (т. 1, а.с. 238-244), рахунків-факту (т. 11, а.с. 208214); ТОВ «Агромолпром» виписало на адресу позивача податкові накладні (т.1, а.с. 245-252). Поставка товару здійснювалась на підставі товарно-транспортної накладної (т.1, а.с. 253).

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Мега-Трейд 2008» (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 24.05.2012 №1/12, за умовами якого продавець зобов`язаний передати покупцю у власність товар асортимент, комплект (комплектність), кількість, обсяг та ціна яких погоджені сторонами у рахунку-фактурі. Товар постачається автотранспортом за рахунок покупця.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних (т.1, а.с. 2016); ТОВ «Мега-Трейд 2008» виписало на адресу позивача податкову накладну (т.1, а.с. 217).

Між ПП «Стрим» (продавець) та позивачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу №09/07, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власні покупця, а покупець прийняти та оплатити товар асортимент, комплект (комплектність), кількість, боєм та ціна який погоджені сторонами у специфікації (додаток 1). Товар постачається за рахунок постачальника; за умовами специфікації №1 ПП «Стрим» має поставити позивачу піддони.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних (т.1, а.с.207-208); ПП «Стрим» виписало на адресу позивача податкові накладні (т.1, а.с. 209-210) на загальну суму 58845 грн, у тому числі ПДВ 11457,50 грн.

Крім того, матеріали справи містять роздруківки оборотно-сальдових відомостей з електронної системи обліку позивача щодо спірних господарських операцій з контрагентами ТОВ «Бізнес Груп Л», ТОВ «Єдине транспортне агентство 1», ДП «Промінь ПАТ «Житомирінвест», ТОВ «Укр Енерго Холдінг», ТОВ «Агромолпром», ТОВ «Мега-Трейд 2008», ПП «Стрим» (т. 12, а.с. 17-95) та зазначено, що всі правочини із зазначеними контрагентами були викликані господарською необхідністю забезпечення діяльності позивача з наданням тендерних документів щодо контрагентів ТОВ «Бізнес Груп Л», ТОВ «Єдине транспортне агентство 1», ТОВ «Укр Енерго Холдінг», ТОВ «Агромолпром».

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що визначальною умовою правомірності формування витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд встановив, що первинні документи, складені у межах спірних правовідносин (видаткові, податкові накладні та акти), відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; жодних зауважень стосовно зазначених документів відповідачем не зафіксовано під час проведення перевірки та не надано під час судового розгляду справи.

Досліджуючи питання пов`язаності придбаних позивачем товарів та послуг з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач здійснює з перероблення молока, виробництва масла та сиру; місцезнаходження позивача Київська область, м. Вишневе, вул. Промислова, 7, має філії Харківський молочний комбінат, Буринський завод сухого молока, Дніпропетровський Торговий Дім», Львівський Торговий Дім», Одеський Торговий Дім»; придбані товари використовуються для здійснення господарської діяльності, придбані послуги використовувалися для доставки вироблених товарів на адресу третіх осіб, що підтверджується наявними у праві копіями документів, що не заперечується та не спростовується відповідачем.

Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичного здійснення господарських операцій вказує, що позивач здійснював витрати на придбання у ТОВ «Бізнес Груп Л», ТОВ «Єдине транспортне агентство», ДП «Промінь» ПАТ «Житомирінвест», ТОВ «Укр Енерго Холдінг», ТОВ «Агромолпром», ТОВ «Мега-Трейд 2008», ПП «Стрим» товарів та послуг для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

У розрізі кожного з контрагентів, господарські операції з якими поставлено під сумнів відповідачем, суд зазначає, що для здійснення господарської діяльності позивачем в рамках укладеного з ДП «Промінь» ПАТ «Житомирінвест» договору придбавалася сировина (сире молоко) відповідно до спеціалізованих товарних накладних та ТТН, в яких замовником та вантажоодержувачем є позивач.

При цьому, доводи відповідача стосовно того, що згідно видаткових накладних неможливо встановити місця завантаження, розвантаження молока, матеріально-відповідальних осіб, які фактично прийняли товар, спростовуються зазначеними вище доказами, в яких відображено відомості стосовно замовника та вантажоодержувача, яким є позивач; товарно-транспортними накладними підтверджується факт доставки товару позивачу.

Придбання позивачем у ТОВ «Укр Енерго Холдінг» природного газу зумовлено необхідністю виготовлення кінцевої продукції з первинної сировини (сирого молока). При цьому, матеріали справи містять докази передачі природного газу за договором, а саме: копії актів приймання передачі природного газу; докази транспортування природного газу магістральними трубопроводами та докази розподілу природного газу.

При цьому, суд зазначає, що в акті перевірки по відносинам з ТОВ «Укр Енерго Холдінг» перелічено податкові та видаткові накладні, зазначено про умови договору та вказано, що у зв`язку з викладеним зробити висновок щодо пов`язаності даних витрат з господарською діяльністю позивача неможливо без зазначення будь-яких порушень умов ведення господарської діяльності.

Суд також звертає увагу, що право позивача на відображення спірних господарських операцій у податковому обліку не ставиться в залежність від ймовірних порушень постачальниками по ланцюгу постачання.

Крім того, у межах спірних правовідносин стосовно ТОВ «Укр Енерго Холдінг» позивач не здійснював господарських операцій із ТОВ «Євро Тек 2011» яке зазначене в акті перевірки як підприємство, стосовно якого проводиться досудове розслідування.

У постанові від 14.09.2022 у справі №320/6338/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що дослідження контролюючим органом фінансово-господарських правовідносин між контрагентами по ланцюгу з третіми особами, ніяким чином не стосується відносин, що склалися між позивачем та його контрагентами.

За таких обставин, посилання відповідача на неможливість здійснення господарських операцій контрагентами не підтверджується матеріалами справи, а тому не може бути беззаперечним свідченням нереальності спірних господарських операцій.

Беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків, тобто позивача, на формування податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.

Придбані у ТОВ «Агромолпром», ТОВ «Мега-Трейд 2008» та ПП «Стрим» товари, як то насос вакуумний, насос центробіжний, комплектуючі, кран шиберний, ємкість для ферментації суміші, піддони дерев`яні, корпус насоса, використовуються позивачем у власній господарській діяльності для переробки сирого молока у кінцевий продукт споживання.

На підтвердження факту придбання вказаних товарів матеріали справи містять копії видаткових накладних, рахунків-фактур, податкових накладних, товарно-транспортних накладних.

Зазначеними доказами спростовуються доводи відповідача щодо відсутності ТТН та відомостей щодо транспортних засобів, якими здійснювались поставки таких товарів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем для здійснення господарської діяльності, яка полягає у переробленні молока, виробництві масла і сиру відповідно до КВЕД, було залучено на підставі договорів на транспортно-експедиційні послуги в якості перевізників ТОВ «Бізнес Груп Л» та ТОВ «Єдине транспортне агентство-1» (ТОВ «Єдине транспортне агентство»).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 № 1955-IV експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.0007.2004 № 1955-IV за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

За договором транспортного експедирування експедитор може організувати перевезення за одним товарно-транспортним документом вантажів кількох різних клієнтів, які прямують з одного пункту відправлення та/чи в один пункт призначення, за умови, що експедитор виступає від імені усіх цих клієнтів як вантажовідправник та/чи вантажоодержувач.

Платою експедитора вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

У плату експедитора не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Суд звертає увагу на те, що на виконання укладених з ТОВ «Бізнес Груп Л» та ТОВ «Єдине транспортне агентство-1» (ТОВ «Єдине транспортне агентство») договорів позивачем долучено до матеріалів справи копії актів надання послуг, ТТН частині (видаткові) із заявками на повернення, по ТОВ «Бізнес Груп Л» та копії актів здачі-прийняття робіт, маршрутні листи, накладні на відпуск матеріалів стороні, ТТН частні (видаткові), заявки по ТОВ «Єдине транспортне агентство-1» (ТОВ «Єдине транспортне агентство»).

Загальні ТТН, копії яких містяться в матеріалах справи, містять відомості щодо номерів накладних, за якими здійснюється поставка товарів, найменування отримувачів з адресами, д.н.з. транспортного засобу, прізвище водія та номенклатуру поставлених товарів.

Крім того, позивачем надано деталізовані пояснення стосовно здійснення перевезень зазначеними контрагентами, в яких описано відомості з журналів вивозу готової продукції за спірний період із зазначенням дати виїзду автомобілів, марки транспортних засобів, їх реєстраційних знаків, ПІБ водія, загальних ТТН та окремих ТТН із долученням копій відповідних сторінок такого журналу до матеріалів справи.

Зазначеними доказами спростовуються викладені в акті перевірки твердження щодо відсутності товарно-транспортних накладних, відсутності відомостей щодо того, яким транспортним засобом здійснювалося транспортування товарів.

Крім того, матеріали справи містять роздруківки оборотно-сальдових відомостей з електронної системи обліку позивача щодо спірних господарських операцій з контрагентами ТОВ «Бізнес Груп Л», ТОВ «Єдине транспортне агентство 1», ДП «Промінь ПАТ «Житомирінвест», ТОВ «Укр Енерго Холдінг», ТОВ «Агромолпром», ТОВ «Мега-Трейд 2008», ПП «Стрим» та зазначено, що всі правочини із зазначеними контрагентами були викликані господарською необхідністю забезпечення діяльності позивача з наданням тендерних документів щодо контрагентів ТОВ «Бізнес Груп Л», ТОВ «Єдине транспортне агентство 1», ТОВ «Укр Енерго Холдінг», ТОВ «Агромолпром».

Щодо того, що контрагенти продавці товарів робіт послуг, не мали можливості надавати спірні послуги у зв`язку з відсутністю необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність власних основних фондів, технічного персоналу у необхідній кількості, власних виробничих активів, власних складських приміщень, транспортних засобів у необхідній кількості, відсутність ведення бухгалтерського облік, суд наголошує, що недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Так, Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 у справі №804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Таких висновків дійшов Верховний Суд і в постановах від 30.01.2018 у справі №2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 у справі №826/7704/16.

Крім того суд зазначає, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Зазначені висновки суду узгоджуються зі сталою та послідовною судовою практикою Верховного Суду, сформованою під час розгляду аналогічних правовідносин.

Згідно з позицією Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 у справі №0940/2337/18 недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних, не можуть свідчити про відсутність господарської операції між контрагентами.

До того ж, товарно-транспортні накладні чи подорожні листи не є винятковими первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують факт реальності здійснення господарської операції за договором, та за відсутності яких платник позбавляється права на формування податкового кредиту, а також віднесення до складу доходів і витрат сум за договорами у разі наявності інших первинних бухгалтерських документів оформлених у відповідності до положень діючого законодавства, а саме: договорів, видаткових накладних податкових накладних регістрів бухгалтерських документів, відомостей про рух активів, товару та інших документів.

За таких підстав суд вважає, що позивач правомірно формував витрати за перевірений період по взаємовідносинам із ТОВ «Бізнес Груп Л», ТОВ «Єдине транспортне агентство», ДП «Промінь» ПАТ «Житомирінвест», ТОВ «Укр Енерго Холдінг», ТОВ «Агромолпром», ТОВ «Мега-Трейд 2008».

При цьому суд зазначає, що норми Податкового кодексу не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником податку на прибуток (покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат, тому цей платник не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на зменшення об`єкта оподаткування на суму витрат, які він фактично поніс у зв`язку з отриманням доходу, за можливу неправомірну діяльність контрагента в ланцюгу поставок за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність цього платника щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Тобто нормативно закріплено підхід належної обачності та індивідуальної юридичної відповідальності платника податків при здійсненні господарських операцій та їх наслідків.

Відповідачем не надано й доказів невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру); недостатності у контрагентів трудових та інших ресурсів, які були їм необхідні.

До того ж, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

При цьому, позиція податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтується, зокрема, на інформації, отриманій за результатами здійснення податкового контролю по взаємовідносинам його контрагентів з іншими особами.

Разом з тим, правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за обставин даної справи й відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин платника податку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 зазначила, що посилання контролюючого органу на аналіз зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації не є допустимим доказом у розумінні процесуального закону. Платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

Таким чином, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 16.10.2018 у справі № 808/1593/17, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 996-ХIV відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що відповідальність, зокрема, за недостовірність відображених у первинних документах даних покладена саме на ту особу, яка склала та підписала ці документи. Відтак кожен з учасників господарської операції відповідає лише за ті відомості, які до первинного документа вносив він сам.

Таким чином, у приписах частини восьмої статті 9 Закону № 996-ХIV знайшов відображення принцип індивідуальної відповідальності платника податків.

Водночас немає жодних підстав перекладати на платника податків відповідальність за внесення до первинних документів недостовірних даних іншою особою. Інакше це буде суперечити принципу індивідуальної відповідальності та визначеним у статті 16 Податкового кодексу України обов`язкам платника податків, до яких не віднесено те, що останній повинен дбати про правомірність податкового обліку контрагента.

Принцип індивідуальної відповідальності платника податків також доктринально закріплений у судовій практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Рішенням ЄСПЛ у справі «Інтерсплав проти України» визначено, що платник податків не може відповідати за зловживання свого контрагента за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що такий платник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Отже, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині господарських операцій позивача з ПП «Стрим», суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, в якій Велика Палата Верховного Суду, досліджуючи аспект засудження посадової особи підприємства за статтею 205 КК України (переважно директора контрагента), зауважила на тому, що в податкових правовідносинах виникнення прав та обов`язків пов`язане насамперед зі спеціальним статусом платника податків, а не із загальною цивільно-правовою дієздатністю юридичної особи. За наявності статусу платника податків суб`єкт господарювання має підстави для складення первинних та інших документів, які повинні братися до уваги при підтвердженні даних податкового обліку. Разом з тим, Великою Палатою Верховного Суду зауважено, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу; суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

У наведеній постанові Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №160/10043/19.

Щодо наявності вироку Святошинського районного суду м. Києва від 22.05.2014, в якому зазначено, що у вересні 2012 року особа 1, не маючи наміру займатися діяльністю підприємства, пов`язаної з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг, діючи з корисливих з спонукань, погодився на пропозицію невстановленої слідством особи за грошову винагороду придбати шляхом перереєстрації на його ім`я ПП «Стрим»… своїми умисними діями, які виразились у придбанні ПП «Стрим» з метою прикриття незаконної діяльності, особа 1 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.205 КК України, суд зазначає, що у ньому безпосередньо не відображено, що саме позивачем за спірний період незаконно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість за наслідками господарських операцій з ПП «Стрим» з придбання піддонів, як і відсутні докази того, що посадові особи ПП «Стрим» вчиняли злочинні в межах господарських операцій з позивачем чи, що вчинення зазначено у вироку особою злочинних дій впливають на реальність господарських операцій позивача.

Крім того, у межах спірних правовідносин судом не розглядається справа про правові наслідки дій чи бездіяльності осіб, щодо яких ухвалено вирок суду.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих розрахункових та інших документів, а також придбання товарів та послуг з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення Податкового кодексу України у цій частині є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов`язання з податку на прибуток - протиправним.

Оцінюючи правомірність висновків акта перевірки про безпідставне включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум податку, суд керується наступним.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням.

Судом встановлено, що придбання позивачем у ТОВ «Бізнес Груп Л», ТОВ «Єдине транспортне агентство», ДП «Промінь» ПАТ «Житомирінвест», ТОВ «Укр Енерго Холдінг», ТОВ «Агромолпром», ТОВ «Мега-Трейд 2008» та ПП «Стрим» товарів та послуг безпосередньо пов`язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Суд звертає увагу, що наявні у податкових накладних, виписаних постачальниками, відповідають вимогам Податкового кодексу України; відповідач під час проведення перевірки не висловив зауважень стосовно таких податкових накладних.

Таким чином, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача ТОВ «Бізнес Груп Л», ТОВ «Єдине транспортне агентство», ДП «Промінь» ПАТ «Житомирінвест», ТОВ «Укр Енерго Холдінг», ТОВ «Агромолпром», ТОВ «Мега-Трейд 2008» та ПП «Стрим», були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005; п.89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006; п.23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010; п.58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, п.29).

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із зазначеними контрагентами, тому висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість протиправним.

Відтак, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 55686,00 грн згідно платіжного доручення про сплату від 08.10.2015 № , який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДПС у Київській області від 10.07.2015 №№ 002352200, .

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Вімм-Білль-Данн Україна» (; адреса: 08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Промислова, 7) судовий збір у сумі 55686,00 грн (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят шість грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Держаної податкової служби у Київській області (; адреса: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

повний текст рішення виготовлений та підписаний 16.12.2025

Суддя Панченко Н.Д.