Справа № 260/9871/25
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

17 грудня 2025 рокум. Ужгород№ 260/9871/25

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Калинич Я.М., вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (пл. Ш. Петефі, буд. 14, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) до Берегівської районної Мальтійської служби допомоги (90200, Закарпатська область, м. Берегово, вул. Рожошекрт, 93, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, -

ВСТАНОВИВ:

Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Берегівської районної Мальтійської служби допомоги про стягнення 187102,80 грн адміністративно-господарських санкцій та 21797,15 грн пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Ухвалою судді від 05.12.2025 позовну заяву залишено без руху. Позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю 5 днів з дня вручення ухвали у спосіб подання суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів в обґрунтування поважності причин його пропуску.

12.12.2025 від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.

Вирішуючи заяву про поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Частиною четвертою статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» встановлено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. Позови про стягнення адміністративно-господарських санкцій і пені пред`являються протягом шести місяців після закінчення строку для самостійної сплати, встановленого частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70, порушення строків сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи із розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Пеня на пеню не нараховується.

Нарахування пені відділеннями Фонду здійснюється з 16 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, по день сплати включно.

Враховуючи викладене, обчислення строку звернення з цим позовом розпочалося з дня виникнення підстав, що дають позивачу право на його пред`явлення, тобто з 16.04.2025.

Разом з тим, позов пред`явлено 04.12.2025, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

В заяві про поновлення пропущеного строку позивач як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду вказує про відсутність відповідного бюджетного фінансування для оплати судового збору. Вважає, що вказана причина пропуску строку звернення до суду з цим позовом є поважною, у зв`язку з чим просить його поновити.

Твердження позивача щодо неможливості вчасного звернення із даним позовом з причин відсутності фінансування суд оцінює критично, оскільки відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку реалізовувати право на звернення до суду та не може бути безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду.

Суддя звертає увагу, що строк звернення до суду з даним позовом закінчився, доказів неможливості звернення до суду у належні строки суду не надано.

Отже, заява про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

В пункті 52 Постанови Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 зазначено, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом.

Сукупність наведених обставин дає суду підстави для висновку, що порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом не було зумовлене об`єктивними непереборними обставинами, а залежало виключно від волі та поведінки безпосередньо позивача. Отже зазначені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду причини не є поважними та не можуть бути підставою для задоволення такої заяви.

Крім того, суд враховує, що у постанові від 28.04.2021 у справі №640/3393/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «...особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів.»

Таким чином, відсутність/недостатність бюджетного фінансування не є підставою для поновлення суб`єкту владних повноважень строку на звернення до суду.

Позивач також за змістом позовної заяви зазначив, що ним подавався позов до Берегівської районної Мальтійської служби допомоги 09.09.2025, однак судом таку повернено позивачу без розгляду у зв`язку із несплатою судового збору.

У постанові від 02.10.2025 у справі №990/376/24 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що судове провадження, що закінчилося залишенням позову без розгляду, не перериває і не зупиняє встановленого ст.122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, тому цю обставину суд має оцінювати у контексті причини залишення позову без розгляду та наступної процесуальної поведінки учасника справи, які сукупно мають свідчити про існування об`єктивно непереборних або дійсно істотних обставин, перешкод чи труднощів, що зумовили залишення позову без розгляду та унеможливили своєчасне повторне звернення до суду після цього.

Судом встановлено, що залишення попереднього позову без розгляду було зумовлено неналежною процесуальною поведінкою позивача, а саме: не сплатою позивачем судового збору та неусуненням недоліків позовної заяви на виконання вимоги ухвали.

З огляду на наведене та беручи до уваги ту обставину, що пропуск строку звернення зумовлений діями позивача, у суду відсутні підстави вважати поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

За приписами ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, позов слід повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч. 8 ст. 169 КАС України).

Суд роз`яснює позивачу, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» в разі повернення позовної заяви, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись статтями 123, 169, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення з позовом до адміністративного суду та відмовити у задоволенні заяви Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (пл. Ш. Петефі, буд. 14, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Я. М. Калинич