Справа № 520/23982/25
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 р. № 520/23982/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Світлани Чудних, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісїя з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків), Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобо`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Комісії з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не врахування ОСОБА_1 , сум отриманої винагороди державного виконавця у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати заробітної плати за дні щорічних відпусток, грошової допомоги до щорічної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках;

- зобов`язати Комісію з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) здійснити перерахунок та виплатити заробітну плату ОСОБА_1 з урахуванням сум отриманої винагороди державного виконавця у 2016, 2021, 2022 роках при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати заробітної плати за дні щорічних відпусток, грошової допомоги до щорічної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2021, 2022, роках;

- зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції здійснити перерахунок та виплатити заробітну плату ОСОБА_1 з урахуванням сум отриманої винагороди державного виконавця у 2023, 2024, 2025 роках при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати заробітної плати за дні щорічних відпусток, грошової допомоги до щорічної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань у 2023, 2024, 2025 роках;

- визнати протиправною бездіяльність Комісії з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення (включно) з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- зобов`язати Комісію з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) здійснити перерахунок та виплату індексації з 01.05.2021 року по 31.01.2022, із застосуванням базового місяця квітень 2021 року;

- зобов`язати Комісію з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) здійснити перерахунок та виплату індексації з 01.03.2022 року по 31.12.2022, із застосуванням базового місяця лютий 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачем при нарахуванні та виплаті: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, заробітної плати за дні щорічних відпусток та матеріальної допомоги до щорічних відпусток за 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки не включено суми отриманої державним виконавцем винагороди за попередні місяці відповідно до вимог ст. 54 та ст.57 Закону України «Про державну службу», ст. 13 Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Постанови Кабінетом Міністрів України від 8 серпня 2016 р. № 500 «Про затвердження Порядку надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань», та Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Крім того, відповідачем не правомірно здійснено виплату індексації у 2021 та 2022 роках без урахування базового місяця на 01 січня відповідного року. Вказані обставини стали підставою доя звернення позивача до суду із даним позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Відповідачі відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача до суду не надали, причин неможливості надання відзивів та доказів суду не повідомили.

Відповідно до частини 2 статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, відповідачі належним чином повідомлений про наслідки неподання відзиву на позов та необхідних документів або заяви про визнання позову до суду.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Справа розглянута в межах встановлених строків та з урахуванням перебуванням судді на лікарняному та у відпустці.

Судом встановлено, що з 23.11.2015 по 02.07.2025 ОСОБА_1 працювала у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції України. ( м. Харків).

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 4208/04 від 30.06.2025 ОСОБА_1 звільнено із посади заступника начальника Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з 02.07.2025 за власним бажанням відповідно до частини 2 статті 86 Закону України «Про державну службу» з припиненням державної служби.

11.08.2025 позивач звернулась із запитом до Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції України ( ) з вимогою надати розмір заробітної плати з 2015 року по липень 2025 року та здійснити перерахунок та виплатиту заробітної плати з урахуванням сум отриманої винагороди державного виконавця у 2016, 2017, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати заробітної плати за дні щорічних відпусток, грошової допомоги до щорічної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2017, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках та проведення індексації відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

19.08.2025 позвач повторно направила запит до Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції України () щодо здійсннння перерахунку та виплату індексації заробітної плати за період з 01.01.2023 по 02.07.2025 відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Згідно відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 26367/ПІ/K/206/25/15.1 від 13.08.2025, що запит в частині здійснення перерахунку та виплати заробітної плати при обчисленні днів щорічних відпусток, грошової допомоги та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з урахуванням сум отриманої винагороди державного виконавця у 2016, 2017, 2021 та 2022 роках направлено лист від 13.08.2025 № 26232/16.3/22/25 до комісії з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) для належного розгляду за належністю, у зв`язку з тим, що документи поточного діловодства, інші справи, в тому числі особові рахунки від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не передавалися.

Згідно відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 26816/ПІ/K/205/25/15.1 від 18.08.2025, надано розрахункові листи працівника, але не в повному обсязі з вимогою сплатити вартість на копіювання та друк. Проте, відповідь щодо здійснення перерахунку та виплати заробітної плати при обчисленні днів щорічних відпусток, грошової допомоги та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з урахуванням сум отриманої винагороди державного виконавця не надано.

Після відшкодування фактичних витрат на копіювання, друк та виготовлення цифрових копій, згідно рахунку №20 від 18.08.2025 позиивачу надійшла відповідь Східного міжрегіональногоуправління Міністерства юстиції України № 27074/ ПІ/K/205/25/15.1 від 20.08.2025 про розмір заробітної плати із щомісячним розрахунком складової заробітної плати за період роботи з 01.01.2023 по 02.07.2025. Проте, відповідь щодо здійснення перерахунку та виплати заробітної плати при обчисленні днів щорічних відпусток, грошової допомоги та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з урахуванням сум отриманої винагороди державного виконавця не надано.

Щодо зверення від 19.08.2025 про здійсннння перерахунку та виплату індексації заробітної плати за період з 01.01.2023 по 02.07.2025 відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України у перерахунку відмовлено.

21.08.2025 Комісія з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) надала відповідь № 41/95/3/25/12.1, згідно якої надати інформацію про виплачену заробітну плату ОСОБА_1 не виявляється можливим через пошкодження. Також, відмовлено у здійсненні перерахунку та виплати заробітної плати з урахуванням сум отриманої винагороди державного виконавця у 2016, 2017, 2021, 2022 роках при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати заробітної плати за дні щорічних відпусток, грошової допомоги до щорічної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

21.08.2025 Комісія з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) надали відповідь № 42/95/3/25/12.1, якою відмовили ОСОБА_1 в проведенні належної індексації відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо не врахування ОСОБА_1 , сум отриманої винагороди державного виконавця у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати заробітної плати за дні щорічних відпусток, грошової допомоги до щорічної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках, а також щодо нездійснення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення (включно) з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Шодо позовних вимог в частині не врахування ОСОБА_1 , сум отриманої винагороди державного виконавця у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати заробітної плати за дні щорічних відпусток, грошової допомоги до щорічної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати максимальним розміром не обмежується. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Аналогічні положення містяться у ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР).

Положеннями ст.2 Закону №108/95-ВР передбачено, додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно ст.13 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (діє з 05.10.2016), заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством. Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами п. 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно п.4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Перелік виплат, які не підлягають врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати, як розрахункової величини для обчислення середньої заробітної плати, визначений пунктом 4 Порядку №100, є вичерпним.

Стаття 17 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998р. №202/98-ВР, який був чинним до 05.10.2016, визначала, що заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби, зазначеного у частині першій статті 6 цього Закону, складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, а також інших надбавок згідно із законодавством. За забезпечення реального, своєчасного і законного виконання виконавчого документа державні виконавці одержують винагороду в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2015 №126, затверджено Порядок виплати та розміри винагород державному виконавцю (далі - Порядок №126).

Відповідно до приписів статей 13 та 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова від 08.09.2016 №643, якою затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок №643).

Згідно із пунктом 2 Постанови від 08.09.2016 №643 визнано такими, що втратили чинність, зокрема Постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2015 №126 «Про затвердження Порядку виплати та розмірів винагород державному виконавцю».

Згідно змісту пункту 1 Порядку №643, цей Порядок і розміри визначають механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Так, пунктом 2 Порядку № 643, визначено, що у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру, стягнення заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, за виконавчим документом про стягнення аліментів державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», виплачується винагорода у такому розмірі: 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ; 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець (крім випадків, передбачених абзацами сьомим - одинадцятим цього пункту).

Згідно з пунктом 3 Порядку №643 державному виконавцю, на виконанні у якого перебував виконавчий документ немайнового характеру та який забезпечив його фактичне виконання в повному обсязі, виплачується винагорода в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є фізична особа, та двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є юридична особа.

Державні виконавці, зазначені у пункті 2 цього Порядку, мають право на винагороду за умови дотримання критеріїв виплати винагороди, встановлених Мін`юстом (далі - критерії виплати винагороди) (пункт 5 Порядку №643).

Пунктами 17 та 18 Порядку №643 передбачено, що винагорода виплачується одночасно з виплатою заробітної плати.

Виплата винагороди здійснюється в межах і за рахунок відповідних надходжень до спеціального фонду державного бюджету на підставі кошторисів та планів асигнувань спеціального фонду на відповідний рік.

Згідно Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 №333, винагорода державного виконавця включена до коду економічної класифікації видатків (КЕКВ) 2.1.1.1 «Заробітна плата».

Аналізуючи вказані вище норми законодавства вбачається, що винагорода державного виконавця є частиною його оплати праці. Введення інституту винагороди державного виконавця мало на меті стимулювання своєчасного виконання рішень судів та інших компетентних органів, що сприяє підвищенню авторитету правосуддя, дотриманню принципу законності як складової верховенства права. Право на винагороду у державного виконавця виникає у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документу, стягненням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій

Тобто, винагорода державному виконавцю відноситься до виплат, що належать до фонду оплати праці, вказана виплата не включена до переліку виплат, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, наведеному у пункті 4 Порядку № 100.

Отже, винагорода державному виконавцю за своєю суттю охоплюється поняттям «додаткова заробітна плата» та входить до структури заробітної плати, оскільки ця стимулююча виплата виплачується за сумлінне виконання державним виконавцем своїх обов`язків під час проведення виконавчих дій. Враховуючи те, що вказана виплата може виплачуватись неодноразово в залежності від якості та результативності праці державного виконавця, продуктивності його роботи, вона не може вважатись одноразовою грошовою виплатою.

З огляду на наведене, така складова заробітної плати, як винагорода державному виконавцю, враховується при обчисленні середньої заробітної плати працівника у всіх випадках її збереження відповідно до положень Порядку №100.

Висновки суду у даній справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 31.01.2023 по справі № 160/3848/21, від 23.02.2023 по справі №400/4679/20.

Суд також зазначає, що згідно з Бюджетним кодексом України державний бюджет складається з двох фондів: загального та спеціального. До загального фонду відносять кошти, що призначені для реалізації загальних функцій, а до спеціального - кошти, що мають конкретне призначення, у тому числі власні надходження бюджетних установ, які мають цільове спрямування. Отже, джерелом оплати праці державних виконавців, у тому числі, такої складової заробітної плати, як винагорода державного виконавця, є державний бюджет.

Також, суд зазначає, що основним правилом розв`язання колізій між законодавчими положеннями, які є рівними за своєю юридичною силою, є правило застосування пізніше прийнятого закону («lex posterior derogat priori» - наступний закон «витісняє» попередній).

У Рішенні у справі № 4-зп/1997, щодо офіційного тлумачення частини п`ятої статті 94 та статті 160 Конституції України (справа про набуття чинності Конституцією України) від 03.101997 у (речення перше-третє абзацу п`ятого пункту 3 мотивувальної частини) Конституційний Суд України зазначив, - Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», стаття 13 якого визначає оплату праці працівників органів державної виконавчої служби, набрав чинності 05.10.2016 (окрім окремих положень, що набрали чинності 06.07.2016). Тобто, цей Закон набрав чинності після дати набрання чинності Законом України «Про державну службу» (з 01.05.2016, окрім окремих положень, що набрали чинності 31.12.2015).

Таким чином, з дати набрання чинності положень ст. 13 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» винагорода державного виконавця входить до структури його заробітної плати.

Враховуючи, що відповідачами не надано доказів у спростування обставин позову, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в частні визнання протиправною бездіяльність Комісії з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не врахування ОСОБА_1 сум отриманої винагороди державного виконавця у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати заробітної плати за дні щорічних відпусток, грошової допомоги до щорічної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках та зобов`язання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) здійснити перерахунок та виплатити заробітну плату ОСОБА_1 з урахуванням сум отриманої винагороди державного виконавця у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати заробітної плати за дні щорічних відпусток, грошової допомоги до щорічної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Комісію з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) здійснити перерахунок та виплатити заробітну плату ОСОБА_1 з урахуванням сум отриманої винагороди державного виконавця у 2016, 2021, 2022 роках, суд зазначає наступне.

Відповідно до стаття 104 ЦК України юридична особа припиняється з моменту внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі. Аналогічну правову позицію висловив Верховини Суд у постановах від 13.03.2019 у справі №524/4478/17, від 20.02.2019 у справі №826/16659/15.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі №2а-23895/09/1270.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, перебування відповідача у стані припинення в порядку реорганізації з подальшим переданням прав та обов`язків правонаступнику не звільняє його від зобов`язань з виплати самостійно визначеної суми заборгованості перед позивачем, яка не є спірною.

Наявність комісії з реорганізації не змінює правосуб`єктності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та не покладає на таку комісію обов`язку самостійного виконання судових рішень.

А тому, суд приходить до висновку, про необхідність саме Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити заробітну плату ОСОБА_1 з урахуванням сум отриманої винагороди державного виконавця у 2016, 2021, 2022 роках, а не Комісію з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Щодо індексації індексації грошового забезпечення (включно) з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 суд зазначає наступне.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1282-XII (зі змінами, внесеними Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2016 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року в розмірі 101 відсотка). Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частини перша, друга, шоста статті 5 Закону №1282-XII).

Статтею 9 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення встановлено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Як встановлено пунктом 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. При цьому положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

З 01 грудня 2015 року положення Порядку №1078 діють зі змінами, внесеними Постановою №1013.

За змістом пояснюючої записки до проєкту Постанови №1013 метою цього акту є внесення змін до умов оплати праці працівників установ, закладів, організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.

У зв`язку із цим указаною Постановою удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, у тому числі з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників, зокрема пункт 5 викладено у новій редакції.

Абзацами першим-другим пункту 5 Порядку №1078 (у редакції Постанови №1013, яка застосовується з 01 грудня 2015 року) установлено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну базовий місяць на місяць підвищення доходу, ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.

На відміну від правил визначення базового місяця (яким вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової заробітної плати), місяцем підвищення доходу є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). При цьому за новими правилами зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.

Термін підвищення тарифних ставок (окладів) для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.

Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100%, обчислення індексу споживчих цін розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини третя і четверта статті 4 Закону №1282-ХІІ), то зміни, внесені Постановою №1013, передбачали здійснення обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Отже, з 01 грудня 2015 року відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.

Задля досягнення поставленої мети (зміна механізму проведення індексації, який передбачав індивідуальний підхід для кожного окремого працівника, та перехід до механізму, який би забезпечував єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників) пунктом 3 Постанови №1013 визначено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 01 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

За рахунок цього мала б обнулитися індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого не підвищення доходу працівників, а тому абзацом другим пункту 3 Постанови №1013 передбачено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку №1078, який уже діяв із змінами, внесеними Постановою №1013, та передбачав єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників (з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник).

Суд зазначає, що на початок 2021 року для державних службовців діяли оклади, зафіксовані станом на вересень 2020 року, що бло наслідком ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», де фактично заморожено оклади держслужбовців підвищень автоматично не передбачалося.

У 2022 році вже відбулося підвищення посадових окладів держслужбовців відповідно до Постанова КМУ №?89 від 02.02.2022, яке застосовується з 01.01.2022.

Поряд із тим, із розрахунків заробітної плати за період з 2021 по 2022 рік, наданих позивачем до матеріалів справи вбачється, що у спірний період Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції нараховувалась ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення.

Листом № 42/96/3/25/12.1 від 21.08.2025 відповідач зазначив, що індексація заробітної плати проводилась відповідно до вимог чинного законодавства.

Доказів того, що відповідачем індексація нараховувалась із порушенням вимог чинного законодавства не надано, крім того, із розрахунків заробітної плати за період з 2021 по 2022 рік, наданих позивачем до матеріалів справи вбачється, що із підвищенням окладу відбулось і підвищення індексації грошового забезпечення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів порушення абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 під час здійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача у спірний період, тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комісїя з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) (), Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () про визнання бездіяльності протиправною та зобо`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Комісії з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не врахування ОСОБА_1 , сум отриманої винагороди державного виконавця у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати заробітної плати за дні щорічних відпусток, грошової допомоги до щорічної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках.

Зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції здійснити перерахунок та виплатити заробітну плату ОСОБА_1 з урахуванням сум отриманої винагороди державного виконавця у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати заробітної плати за дні щорічних відпусток, грошової допомоги до щорічної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань у 2016, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Світлана Чудних