Справа № 420/19606/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/19606/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

судді Джабурія О.В.,

судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Самодурової Наталії Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Катаєвою Е.В. у місті Одеса, по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС в Одеській області (далі Позивач, ГУ ДПС в Одеській області) до Фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (далі Відповідач, ОСОБА_1 ) із вимогою про стягнення заборгованості, а саме:

- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 546 550 грн.;

- з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 45 517, 50 грн. 50 коп.;

- по адміністративним штрафам та іншим санкціям у розмірі 8 120 грн..

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що податковий борг виник у зв`язку з прийняттям контролюючим органом податкових повідомлень-рішень (далі ППР) на підставі Акту перевірки Відповідача з питань своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих платником податків за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року № 39568/15-32-24-05-06/ від 13.09.2024 року, яким встановлені порушення податкового законодавства. У зв`язку з несплатою податкових зобов`язань податковим органом направлена на адресу боржника податкову вимогу форми «Ф» № 0-1532 від 19.11.2024 року, проте заборгованість у встановлені строки до бюджету не сплачена, що стало підставою для звернення до суду для стягнення податкового боргу в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 року позов задоволено та стягнуто з фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 на користь держави податковий борг у розмірі 600 187, 50 грн.: по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 546 550, 00 грн.; по військовому збору у розмірі 45 517, 50 грн.; по адміністративним штрафам та іншим санкціям у розмірі 8 120 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Відповідача звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що Позивач не був інертним щодо висунутих відносно нього претензій податковим органом.

Крім цього апелянт посилається на неузгодженість податкового зобов`язання, а також непогодження з діями контролюючого органу та визначеним Відповідачу грошовим зобов`язанням.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, Позивач є фізичною особою резидентом та перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС в Одеській області.

На підставі наказу ГУ ДПС в Одеській області від 19.07.2024 року № 7107-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 », а також відповідно пп. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20, пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78. ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, головним державним інспектором відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС в Одеській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих платником податків за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, за результатами якої складено Акт № 39568/15-32-24-06/ від 13.09.2024 року.

На підставі даного Акту перевірки, податковим органом 16.10.2024 року винесено податкові повідомлення-рішення, а саме:

- за № 44808/15-32-24-06-20 про збільшення грошових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 546 210, 00 грн.;

- за № 44803/15-32-24-06-20 про застосування штрафної санкції по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 340, 00 грн.;

- за № 44807/15-32-24-06-20 про збільшення грошових зобов`язань по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 45 517, 50 грн.;

- за № 44805/15-32-24-06-20 про застосування штрафних санкцій у розмірі 1 020, 00 грн.;

- за № 44804/15-32-24-06-20 про застосування штрафних санкцій у розмірі 7 100 грн..

19.11.2024 року Позивачем було складено податкову вимогу до Відповідача за формою «Ф» № 0-1532 щодо сплати податкового боргу в сумі 600 187, 50 грн. відповідно до підпункту 59.1 статті 59 ПК України, яка була надіслана разом з детальним розрахунком суми податкового боргу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за його податковою адресою засобами поштового зв`язку.

Станом на 11.02.2025 року, відповідно до інтегрованих карток платника (ІКП), довідки про податкову заборгованість та розрахунку податкового боргу, податкова заборгованість Відповідача складає 600 187, 50 грн..

Невиконання з боку ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлені законодавством строки стало підставою для звернення ГУ ДПС в Одеській області до суду з вказаним позовом про стягнення податкового боргу у судовому порядку.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, який підлягає задоволенню, оскільки податковий борг є узгодженим, проте в добровільному порядку Відповідачем на день розгляду справи не сплачений та складає 600 187, 50 грн., тому підлягає стягненню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як з`ясовано колегією суддів, в даному випадку вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, у зв`язку з чим предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.

При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки ППР суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Наведене є однією із гарантій дотримання у податкових відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Відтак, дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання визначена контролюючим органом у ППР статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене чи були правові підстави для її стягнення.

Саме така правова позиція щодо предмету доказування у подібних взаємовідносинах викладена Верховним Судом у постанові від 18.04.2019 року по справі № 813/2092/15.

Так, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (ч. 1 ст. 67 Конституції України).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Підпунктом 14.1 статті 14 ПК України визначені поняття, що у цьому Кодексі вживаються в такому значенні:

грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п.п. 14.1.39 п. 14.1);

податкова вимога письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (п.п. 14.1.153 п. 14.1);

податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1);

податкове повідомлення-рішення письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності (п.п. 14.1.157 п. 14.1);

пеня сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (п.п. 14.1.162 п. 14.1);

податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п. 14.1.175 п. 14.1).

Статтею 15 ПК України передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За приписами п.п. 36.1, 36.2 та 36.3 ст. 36 ПК України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (ст. 38 ПК України).

За змістом пунктів 42.1 та 42.2 статті 42 ПК України регламентовано, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

За правилами п. 45.1 ст. 45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Положеннями п.п. 56.1, 56.2 та 56.18 ст. 56 ПК України визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг (п. 58.3 ст. 58 ПК України).

Таким чином, приписами Податкового кодексу України визначено, що податкові повідомлення-рішення та податкові вимоги надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи.

Як визначено п.п. 59.1 та 59.5 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Всі фізичні особи платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом (пункт 63.5 статті 63 ПК України).

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2017 року за № 1306/31174, усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням.

За правилами пункту 1 Розділу IX Порядку, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР (додаток 12) або Заяви за формою № 5ДРП (додаток 13) відповідно.

Згідно з пунктом 70.1. статті 70 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі Державний реєстр).

За приписами підпункту 70.2.4. пункту 70.2. статті 70 ПК України до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство.

Відповідно до пункту 70.7. статті 70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 року за № 124/28254, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.

Отже, законодавством встановлено обов`язок фізичної особи - платника податків у разі зміни даних, які вносяться до облікової картки, подавати контролюючим органам відомості про зміну даних протягом місяця з дня виникнення таких змін.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Так, податковий борг, який рахується за Відповідачем, виник на підставі податкових повідомлень-рішень від 16.10.2024 року, а саме:

- за № 44808/15-32-24-06-20 про збільшення грошових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 546 210, 00 грн.;

- за № 44803/15-32-24-06-20 про застосування штрафної санкції по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 340, 00 грн.;

- за № 44807/15-32-24-06-20 про збільшення грошових зобов`язань по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 45 517, 50 грн.;

- за № 44805/15-32-24-06-20 про застосування штрафних санкцій у розмірі 1 020, 00 грн.;

- за № 44804/15-32-24-06-20 про застосування штрафних санкцій у розмірі 7 100 грн..

Вищезазначені податкові повідомлення-рішення, направлялись Позивачем засобами поштового зв`язку на адресу Відповідача, та отримано останнім 19.10.2024 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вказує про те, що податковий орган виконав свій обов`язок щодо направлення на адресу Відповідача податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів наголошує, що відповідних належних доказів оскарження та скасування у судовому порядку прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 16.10.2024 року за №№ 44808/15-32-24-06-20, 44803/15-32-24-06-20, 44807/15-32-24-06-20, 44805/15-32-24-06-20 та 44804/15-32-24-06-20 до суду першої та апеляційної інстанцій не надано, а матеріали справи таких відомостей не містять.

До цього ж, Позивачем було складено податкову вимогу форми «Ф» № 0-1532 від 19.11.2024 року про сплату податкового боргу у сумі 600 187, 50 грн., яка направлена була направлена на податкову адресу Відповідача поштовою кореспонденцією та вручена 07.12.2024 року.

Разом з тим, відповідних належних доказів на підтвердження сплати Відповідачем, визначеної суми податкового боргу, чи її оскарження, до суду першої та апеляційної інстанцій також не надано.

За таких обставин, грошове зобов`язання, визначене податковими повідомленнями-рішеннями, вважається узгодженими і внаслідок їх несплати Відповідачем у строки, встановлені ПК України, набули статусу податкового боргу.

У зв`язку з несплатою у добровільному порядку суми узгодженого грошового зобов`язанням, що підтверджується матеріалами справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо зауважень Відповідача до складених Позивачем податкових повідомлень-рішень, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, предметом позову у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, встановлення факту її сплати в добровільному порядку або відсутності такого факту.

Суд звертає увагу, що у спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.06.2023 року по справі № 3160/13436/22, від 04.02.2020 року по справі № 817/4186/13-а, від 21.08.2019 року по справі № 2340/4023/18, від 05.03.2020 року по справі № 804/8630/16, від 12.07.2022 року по справі № 160/7345/20 та інших.

Так, питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкове повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно із яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у даній справі.

В межах розгляду даної справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань.

У свою чергу, оцінка податкового правопорушення, на підставі якого контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту, а саме податкового повідомлення-рішення.

Сталою та послідовною є практика Верховного Суду (зокрема справи № 640/17763/21, № 160/13436/22), відповідно до якої у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу установленню та дослідженню підлягає, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме:

- факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження;

- факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, правильність нарахування пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань;

- факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.01.2025 року по справі № 460/2820/24.

З урахуванням вищевказаного правового регулювання спірних правовідносин та встановлених обставин у справі, зокрема, що за Відповідачем обліковується податковий борг та доказів сплати якого не надано, при цьому контролюючим органом дотримано порядок стягнення такого боргу, зокрема було направлено податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу, які не оскаржено Відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог контролюючого органу та стягнення такої заборгованості, що вірно встановлено судом першої інстанції.

В свою чергу, доводи апелянта фактично зводяться до незгоди з податковими повідомленнями-рішеннями, внаслідок несплати зобов`язань за якими виник спір у цій справі.

Попри це, як вже неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, зокрема у наведених вище справах, у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковими повідомленнями-рішеннями.

Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.

В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.

Ця судова практика є сталою, чіткою та послідовною й підтверджується, крім наведених вище, постановами Верховного Суду у справах № 440/18128/21, № № 640/25601/20, № 160/9696/22, № 480/13804/21, № 160/5021/19, № 160/10776/21, № 160/7345/20.

Отже, у межах цього апеляційного провадження, з огляду на відповідну судову практику, передбачені процесуальним законодавством вимоги та повноваження суд апеляційної інстанції не може надавати правову оцінку доводам апелянта у контексті протиправності нарахування йому зобов`язань згідно із податковими повідомленнями-рішеннями.

Апеляційний суд звертає увагу, що Відповідач з дотриманням вимог, передбачених КАС України, не позбавлений права подати позов про визнання протиправними та скасування вказаних вище податкових повідомлень-рішень, доводи про неправомірність яких фактично наведені у апеляційній скарзі.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи вищевикладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Самодурової Наталії Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька