Справа № 320/15150/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Файдюка В.В.,

суддів - Кобаля М.І., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (далі - відповідач, ВКДКА) про:

- визнання протиправним і скасування рішення ВКДКА від 31.08.2023 № VIII-001/2023 стосовно адвоката ОСОБА_2;

- зобов`язання ВКДКА повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 25.06.2023 на рішення КДКА Рівненської області від 31.05.2023 про відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 позовну заяву повернуто на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України у зв`язку з тим, що доданий до неї ордер не може вважатися документом, що посвідчує повноваження адвоката, оскільки в ньому не зазначено конкретної назви суду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить:

- скасувати ухвалу повністю та передати справу до місцевого суду для продовження розгляду;

- винести і направити до Вищої ради правосуддя окрему ухвалу стосовно судді ОСОБА_3 за ознаками вчинення перешкод у доступі до правосуддя.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано усталену позицію Верховного Суду, за якою зазначення в ордері про надання правової допомоги назви органу чи групи органів, в якому така допомога надається, є достатньою для висновку про наявність в адвоката повноважень діяти від імені сторони у справі. Крім того, наголошує, що після ухвалення Великої Палатою Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №9901/939/18 до Положення про ордер адвоката на надання правничої (правової) допомоги були внесені зміни.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2024 апеляційну скаргу повернуто.

Постановою Верховного Суду від 20.06.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2024 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ВКДКА просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції правильно застосував при вирішенні питання про відкриття провадження у справі правову позицію саме Великої Палати Верховного Суду, оскільки вона має пріоритет над позиціями Верховного Суду. Наголошує, що формальне зазначення в ордері загального переліку судів створює можливість зловживання представником своїми правами, адже від імені ОСОБА_1 було подано велику кількість скарг, звернень та адміністративних позовів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2025 продовжено строк розгляду справи та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження з 16.12.2025.

Зважаючи на те, що до суду апеляційної інстанції від суду першої інстанції надійшли матеріали справи без матеріалів апеляційного оскарження ухвали Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2024, беручи до уваги надану законодавцем до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС технічну можливість розглядати (формувати та зберігати) справи в паперовій, електронній чи змішаній формі, колегія суддів вважає за доцільне дану справу розглядати у змішаній формі без витребування відповідних додаткових матеріалів із суду першої інстанції.

Аналогічна позиція щодо можливості розглядати справу у змішаній формі викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2025 у справі №380/21351/24.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кошлія Р.В. було повернуто на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки всупереч вимог Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41 (далі - Положення №41), ордер від 30.09.2023 серії АА №1267240 не містить конкретної назви суду, в якому адвокат надає правову допомогу.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником).

При цьому, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 57 КАС України).

Згідно з ч. 4 ст. 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 60 КАС України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон - №5076-VI) під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - це письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч. 2 ст. 26 Закону №5076-VI).

Положення №41 (у редакції рішення Ради адвокатів України №118 від 17.11.2020), встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.

Відповідно до пп. 12.4 п. 12 зазначеного Положення ордер містить назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Як свідчать матеріали справи, в ордері від 30.09.2023 серії АА №1267240, доданому представником позивача до позовної заяви, зазначено про надання адвокатом правової допомоги в «адміністративних судах, місцевих адміністративних судах, апеляційних адміністративних судах, Верховному Суді, Великій Палаті Верховного Суду».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, як правильно підкреслив апелянт, Верховний Суд неодноразово вирішував питання прийнятності ордеру як документа, що підтверджує повноваження адвоката, у разі, коли в ньому замість найменування конкретного органу (суду), у якому надається правова допомога, зазначено загальне найменування системи органів, зокрема «Суди України» чи інші подібні формулювання.

Так, у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №826/17175/18 зазначено, що:

- під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу, так і назва групи органів, визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо);

- зазначення в ордері, що правова допомога надається «в судових органах» є достатнім для висновку про наявність у адвоката повноважень діяти від імені сторони у справі;

- вимога судів зазначати в ордері найменування конкретного суду є надмірно формалізованою і створює невиправдані перешкоди для звернення до суду.

Аналогічна за змістом правова позиція послідовно викладалася Верховним Судом у постановах від 08.02.2023 у справі №640/30856/21, від 17.08.2023 у справі №600/4282/22-а, від 05.10.2023 у справі №500/81/23 тощо.

Отже, за висновками Верховного Суду у згаданих справах, зазначення представником позивача в ордері, що правова допомога надається в «адміністративних судах, місцевих адміністративних судах, апеляційних адміністративних судах, Верховному Суді, Великій Палаті Верховного Суду» є достатнім для висновку про наявність у адвоката Кошлія Р.В. права на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_1 .

За таких обставин та їхнього правового регулювання, у суду першої інстанції не було підстав стверджувати, що позовну заяву у цій справі подано особою, яка не має права її підписувати.

Посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №9901/939/18 є помилковим з огляду на те, що після її ухвалення до Положення №41 було внесено зміни, згідно із якими в ордері можливо зазначати як безпосередньо назву конкретного органу, так і назви групи органів.

Суд першої інстанції не звернув увагу на нерелевантність постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 до спірних правовідносин, не врахував зміни, внесені до значеного Положення рішенням Ради адвокатів України №118 від 17.11.2020, та дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для застосування до позовної заяви наслідків, передбачених п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що у рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Отже, встановлені вище обставини неможливості повернення позовної заяви з підстав надання до неї представником позивача ордера про надання правової допомоги, в якому зазначена група органів, де така допомога надається, дають підстави для висновку, що помилково постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Щодо вимог апеляційної скарги про постановлення окремої ухвали стосовно судді суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 324 КАС України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Частиною восьмої статті 249 КАС України передбачено, що суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.

Таким чином, окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення норм матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Адміністративний суд наділений диспозитивним правом постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, чи діяння яких визнаються протиправними, та/або допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Проте, за обставин цієї справи суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали з наведених заявником доводів, оскільки доказів, що суддя суду першої інстанції постановила оскаржувану ухвалу внаслідок зловмисних дій щодо вчинення перешкод у доступі позивача до правосуддя, матеріали справи не містять.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 169, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року - скасувати.

Справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді М.І. Кобаль

Є.І. Мєзєнцев

Повне рішення складено 16 грудня 2025 року.