Справа № 300/8714/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/8714/23 пров. № А/857/17676/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року, прийняте суддею Чуприною О.В. у місті Івано - Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці про визнання протиправним та скасування картки відмови і рішення про коригування митної вартості товарів,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також позивач) звернувся з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці (надалі також відповідач) про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206030/2023/000180 і рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2023/000138/2 від 06.10.2023.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 позов задоволено.

Суд виходив з того, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони наділені повноваження витребувати додаткові документи для перевірки достовірності зазначеної митної вартості товарів у разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності заявленої митної вартості товару.

Митним органом не вказано, які саме документи мав надати ОСОБА_1 на підтвердження митної вартості товару/витрат на транспортування в розмірі 200 EUR.

Суд зазначив, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових) й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Суд звернув увагу на те, що при коригуванні митної вартості задекларованого позивачем товару митницею безпідставно використано як джерело інформації митну декларацію від 04.10.2023 за №23UA71U5, оскільки товар, згідно такої декларації поставлений на інших умовах поставки, ніж у позивача, мають місце різні технічні властивості порівнюваний товарів (транспортних засобів), а отже не можна вважати їх ідентичними або подібними (аналогічними) товарами.

Разом з тим, митниця не спростувала належними і допустимим доказами відомості, зафіксовані в документах, наданих митному органу разом з митною декларацією №23UA80U7 від 04.10.2023.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Івано-Франківська митниця подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товару декларантом разом з митною декларацією №23UA80U7 від 04.10.2023 було встановлено, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Зокрема:

- ціна транспортного засобу зазначена в чеку № 000000117 від 30.09.2023 (34071,66 PLN) відрізняється від ціни, яка зазначена в митній декларації країни відправлення 23PL401010Е0001929 від 03.10.2023 (34190 PLN);

- декларантом заявлені витрати на транспортування в розмірі 200 Євро. Разом з цим, не надано належних документів на підтвердження транспортних витрат. Декларантом до митного оформлення подано лише довідку про транспортні витрати від 04.10.2023. Проте, цей документ не є фінансовим та/або бухгалтерським документом. Позивач не підтвердив витрати на транспортування платіжним дорученням та до митного оформлення його не надав. Документ, який надано до митного оформлення щодо транспортування транспортного засобу не містить повну, вичерпну та достатню інформацію про маршрут перевезення. Зокрема, документ не містять інформації щодо протяжності у кілометрах до місця ввезення на митну територію України, розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту, що унеможливлює здійснити точний розрахунок витрат на транспортування від місця завантаження до кордону з Україною. Частина 10 статті 58 МК України встановлює перелік витрат, які додаються при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари (якщо вони не включались до ціни, що була сплачена або підлягає сплаті). До таких витрат (складових митної вартості), серед інших, належать витрати зазначені в пп. 5-6 частини 10 статті 58:

- витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

- витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Таким чином, оскільки надані позивачем документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів та подані документи містять розбіжності зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 МКУ, а тому обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в позові.

Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 30.09.2023 придбав у нерезидента «VIP AUTO EXPORT SP Z O.O.» на території Республіки Польща (Fryderyka Chopina 41/2, 20-023 Lublin, Poland) транспортний засіб марки «DACIA», модель «DUSTER», 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , робочий об`єм циліндрів двигуна 1461 см3, тип палива дизель, потужність двигуна 80 KW, колісна формула 4х2, який був у використанні з явними ознаками пошкоджень двигуна. Вартість придбання становила 34 071,66 PLN (що еквівалентно 7 350,00 євро).

На підтвердження вказаної обставини позивачем до митного оформлення представлено рахунок-фактуру (invoice) №057 від 30.09.2023 та фіскальний чек №000000117, квитанцію №000000118 на суму 34 071,66 PLN, які також містяться в матеріалах справи (а.с.11-13).

Даний автомобіль імпортований з Республіки Польща, про що свідчить оформлена митна декларація країни відправлення (potwierdzenie wywozu (IE599), супровідний експортний документ) MRN №23PL401010E001929 від 03.10.2023 (а.с.46, 47).

ТОВ «БТ-Інвест» в інтересах ОСОБА_1 подано 04.10.2023 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України електронну митну декларацію 23UA80U7, якою задекларовано для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль марки «DACIA», модель «DUSTER», номер кузова НОМЕР_1 , з ознакою механічного пошкодження двигуна автомобіля, тип двигуна дизель, номер двигуна немає даних, об`єм двигуна 1461 см3, потужність двигуна 80 KW, був у використанні, призначений для перевезення пасажирів по дорогах загального користування, загальна кількість місць 5, колісна формула 4х2, календарний рік виготовлення 2018, модельний рік 2018, виробник «Renault SAS», країна виробник FR, придбано на аукціоні, ввезено на лафеті (а.с.74).

В графі «42» (ціна товару) декларації визначено 7 350,00 євро. А в графах «45» (коригування) і «46» (статистична вартість) зазначено 289 363,57 гривень, яка із урахуванням графи «23» (курс валюти) 38,32630000, а також з урахуванням витрат на транспортування транспортного засобу (200,00 EUR) становить 7 550,00 EUR.

Митну вартість товару визначено за першим (1) методом, тобто ціною договору (контракту), на підтвердження чого заповнено графу «43» митної декларації.

Одночасно із митною декларацією декларантом надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Зокрема, представлено рахунок-фактуру (invoice) №057 від 30.09.2023 (а.с.75), акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу за №23UA80U7 від 04.10.2023 (а.с.76-77), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 27.07.2018 (а.с.44-45,78-79), фіскальний чек №000000117 та квитанція №000000118 на суму 34 071,66 PLN (а.с.80), акт про проведення ідентифікаційного огляду товарів та інших предметів від 04.10.2023 за №285/23 (а.с.83-84), інформація щодо транспортних витрат від 04.10.2023 (а.с.88), інформацію про аукціон (а.с.90) та фото (а.с.91-93).

Відповідач підтвердив обставину подання всіх вказаних документів у відзиві на позов, долучивши їх засвідчені копії, перелік яких визначений у графі «44» електронної митної декларації 23UA80U7 від 04.10.2023 (а.с.74).

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами першою третьою статті 52 цього ж Кодексу врегульовано, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Частинами другою третьою статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами першою третьою статті 54 вказаного Кодексу передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Частинами першою, другою статті 57 вказаного Кодексу визначено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів, відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості товарів, з огляду на таке.

Митний орган зазначає, що у графі 12 митної декларації заявлені витрати на транспортування в розмірі 200 EUR, втім належних документів, які б підтверджували ці витрати до митного оформлення декларантом не було надано.

Разом з тим, на підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації №23UA80U7 від 04.10.2023 митної вартості товару та обраного методу її визначення (за ціною договору), разом з декларацією декларант надав митному органу, серед інших, документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме:

- рахунок-фактура (invoice) №057 від 30.09.2023 (а.с.11-12, 75);

- фіскальний чек №000000117 на суму 34 071,66 PLN (а.с.13,80);

- квитанція №000000118 (а.с.13,80);

- інформацію щодо транспортних витрат від 04.10.2023.

Рахунок-фактура (invoice) №057 від 30.09.2023 містить всі необхідні реквізити сторін: продавця «VIP AUTO EXPORT SP Z O.O.» (Fryderyka Chopina 41/2, 20-023 Lublin, Poland) та покупця, особисті підписи сторін, а також відтиск печатки підприємства (нерезидента) продавця. Крім того, вказаний рахунок-фактура містить відомості про ціну транспортного засобу, а саме 7 350,00 EUR, що становить 34 071,66 PLN, при курсі 1 євро до польського злотого 4,6356 PLN станом на 30.09.2023 та вказано спосіб оплати готівкою, згідно вказаного рахунку. Також рахунок-фактура (invoice) №057 містить застереження наступного змісту «the car does not start, probably problems with the engine», згідно наявного в матеріалах справи перекладу «машина не заводиться, проблеми з двигуном» (а.с.11-12).

Фіскальний чек №000000117 від 30.09.2023, виданий продавцем «VIP AUTO EXPORT SP Z O.O.» на суму 34 071,66 PLN, що становить 7350,00 EUR оплачений готівкою, та стосується «samochod», тобто автомобіля в кількості 1 штука, однак такий не містить реквізитів покупця (а.с.13, 80).

Квитанція №000000118 від 30.09.2023 містить інформацію про номер кузова автомобіля, який продається, а саме VF1HJD6, тобто транспортного засобу згідно рахунку-фактури (invoice) №057 від 30.09.2023 та не має відомостей про покупця транспортного засобу (а.с.13,80).

Згодом, продавець-нерезидент «VIP AUTO EXPORT SP Z O.O.» надав письмову інформацію про те, що в рахунку-фактурі №057 від 30.09.2023 було допущено помилки, а саме у прізвищі покупця та реквізитах фіскального чеку має бути вказано ОСОБА_2 , чек №00000017 від 30.09.2023 і квитанції №000000118 від 30.09.2023. Вказаний лист містить відтиск печатку підприємства, підпис уповноваженої особи (а.с.14-15).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що інформаційний лист наданий продавцем-нерезидентом «VIP AUTO EXPORT SP Z O.O.» є належним доказом на підтвердження особи покупця ОСОБА_1 , згідно оплаченого фіскального чеку №00000017 від 30.09.2023 і квитанції №000000118 від 30.09.2023 та не викликає сумнівів у його достовірності.

Також позивачем до митного оформлення, серед іншого, надано інформацію щодо транспортних витрат від 04.10.2023, згідно якої вартість транспортного перевезення з міста Люблін, Республіка Польща до кордону України легкового автомобілю марки «DACIA», модель «DUSTER», номер кузова НОМЕР_1 складає 200 євро. Дана інформація складена за підписом ОСОБА_3 , та була наявна у відповідача, оскільки долучена останнім до відзиву на позовну заяву (а.с.88).

Окремо слід відзначити про те, що митним органом не вказано, які саме документи мав надати ОСОБА_1 на підтвердження митної вартості товару/витрат на транспортування в розмірі 200 EUR.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових) й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Вирішуючи питання наявності у відповідача правових підстав для надіслання вимоги про надання додаткових документів, суд зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідач, не вказавши які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи можуть їх підтвердити, поставив позивача у невизначене становище.

Відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 29.01.2019 у справі №815/6827/17.

З урахуванням наведеного, слід дійти до висновку, що декларантом було надано необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які містять складові вартості товару, які піддаються обчисленню, підтверджують задекларовану ціну товару, і у митниці не було об`єктивних підстав витребувати додаткові документи.

Судом встановлено, що в спірному рішенні, у ході коригування митної вартості товарів застосовано резервний метод визначення митної вартості.

З приводу застосування відповідачем у спірному випадку резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) та відсутності можливості послідовного використання методів визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів за статтями 59 і 60 Митного кодексу України, суд виходить із наступних аргументів та мотивів.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Частинами 2, 3 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин 4, 5 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Так, як свідчать зміст графи 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2023/000138/2 від 06.10.2023, в ній є посилання про визначення митної вартості за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України), із зазначенням відомостей митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, а саме інша митна декларація від 04.10.2023 за №UA205170/2023/30271, за якою здійснено митне оформлення подібного (аналогічного) автомобіля (а.с.9 зворотній бік).

Судом вірно звернуто увагу на те, що до відзиву долучено копію митної декларації від 04.10.2023 за №23UA71U5, а в рішенні про коригування митної вартості товарів вказано митну декларацію від 04.10.2023 за №UA205170/2023/30271. Таку обставину відповідач пояснив тим, що в центральній базі даних АСМО «Інспектор» відображаються два номери однієї і тієї ж декларації. При роздрукуванні декларації за №UA205170/2023/30271 відображається №23UA71U5 (а.с.105-108).

Слід зазначити, що митна декларація від 04.10.2023 за №23UA71U5 стосується товару з іншими технічними характеристиками, які безпосередньо впливають на його ціну, зокрема.

Згідно електронної митної декларації від 04.10.2023 за №23UA71U5 вартість товару, а саме автомобіль легковий, що був у використанні марки «DACIA», модель «DUSTER» номер кузова НОМЕР_2 вказана 11 000,00 EUR.

Автомобіль легковий, що був у використанні марки «DACIA», модель «DUSTER», номер кузова НОМЕР_1 , згідно електронної митної декларації позивача та відповідних документів має колісну формулу 4х2, в той час, як колісна формула іншого автомобіля марки «DACIA», модель «DUSTER», номер кузова НОМЕР_2 згідно графи 31 електронної митної декларації від 04.10.2023 за №23UA71U5, становить 4х4, що безпосередньо впливає на ціну такого товару.

Також електронна митна декларація №23UA0U7 у графі 31 містить відомості про те, що транспортний засіб придбано на аукціоні та ввезено на лафеті, позаяк в електронній митній декларації, що слугувала джерелом коригування митної вартості не вказано способу доставки такого автомобіля, з чого суд може зробити висновок про технічну справність вказаного авто.

Обставина технічної несправності транспортного засобу марки «DACIA», модель «DUSTER», номер кузова НОМЕР_1 підтверджується також відомостями з рахунку-фактури №057 від 30.09.2023 та актом про проведення ідентифікаційного огляду товарів та інших предметів №258/23 від 04.10.2023, згідно якого вказаний автомобіль містить ознаки механічного пошкодження двигуна.

Відтак, технічна несправність автомобіля марки «DACIA», модель «DUSTER», номер кузова НОМЕР_1 , у вигляді механічних пошкоджень двигуна, а також комплектація авто суттєво впливає на факт ціноутворення.

Також відмінними є умови поставки товару згідно іншої митної декларації від 04.10.2023 за №23UA71U5 у порівнянні до умов поставки товару у випадку, що розглядається судом.

Зокрема згідно митної декларації від 04.10.2023 за №23UA71U5 визначено умови поставки «DAP», при цьому задекларований товар, поставлений позивачу ним самостійно.

«Delivered at Place», скорочено DAP (Постачання в місці призначення) означає, що продавець виконав своє зобов`язання з постачання тоді, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Умови постачання DAP покладають на продавця обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи будь-які збори для експорту з країни відправлення.

Є очевидним, що обрання тої чи іншої умови поставки суттєво впливають на вартість товару. В розгляді справи відповідач не пояснив, яким чином ним співставлено такі різні умови поставок і як це враховано при коригування митної вартості товару.

Також різняться й країни експорту, в розглядуваному випадку країною-експортером виступає Республіка Польща, в той час, як у митній декларації від 04.10.2023 за №23UA71U5 такою є Словаччина.

Згідно митної декларації від 04.10.2023 за №23UA71U5 у графі 36 «преференції» преференція по сплаті ввізного мита за кодом 410, в той час, як в митній декларації позивача відсутня відмітка в графі 36.

Таким чином, при коригуванні митної вартості задекларованого позивачем товару митницею безпідставно використано як джерело інформації митну декларацію від 04.10.2023 за №23UA71U5, оскільки товар, згідно такої декларації поставлений на інших умовах поставки, ніж у позивача, мають місце різні технічні властивості порівнюваних товарів (транспортних засобів), а отже не можна вважати їх ідентичними або подібними (аналогічними) товарами.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем подано до Митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом.

Правильність визначення митної вартості позивачем, відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

Однак, контролюючим органом не доведено, що подані позивачем документи не підтверджують митну вартість товару, а також те, що позивач мав надати саме ті документи, які витребувано митним органом (загальна вимога надати банківські чи інші бухгалтерські документи, що підтверджують вартість самого товару, або за їх відсутності - висновок експертної організації), з огляду на зауваження щодо розбіжностей в митній декларації та долучених до неї документах щодо умов поставки (тобто фактично щодо можливого понесення позивачем додаткових витрат, які мали б бути включені до митної вартості товару тощо).

Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може бути самостійною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю (іншим обраним законним методою) та, як наслідок, коригування митної вартості таких товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Враховуючи наведені мотиви, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, оскільки відповідач не довів його правомірності в частині визначення митної вартості імпортованого товару за резервним методом, а тому таке підлягає скасуванню.

Відтак, оскільки у процесі розгляду справи суд встановив, що прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2023/000138/2 від 06.10.2023 є протиправним та підлягає скасуванню, тож сформована на його підставі картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206030/2023/000180 теж є незаконною, а тому позовну вимогу про визнання її протиправною та скасування також належить задовольнити.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі №300/8714/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар