Справа № 380/11143/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/11143/25 пров. № А/857/44516/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
за участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 380/11143/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування повідомлення - рішення,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
Розгляд справи здійснено за правиламизагального позовного провадження
суддя у І інстанціїБратичак У.В.
дата складання повного тексту рішення25.09.2025
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Фізична особа ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся з позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; код ЄДРПОУ ВП: 43968090), в якій просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області відносно ОСОБА_1 від 28.08.2024, які складені на підставі акту 29.07.2024 №31804/13-01-24-08-03/ про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджеті податків зборів і платежів платника податків фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 по 31.12.2023:

№36912/13-01-24-08 від 28.08.2024 на суму 340,00 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік;

№36923/13-01-24-08 від 28.08.2024 на суму 1020,00 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за не подання заперечень, письмових пояснень та додаткових документів;

№36928/13-01-24-08 від 28.08.2024, в якому збільшено суму грошового зобов`язання на 599948,10 грн та також застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 149987,03 грн по результатам річного декларування за 2023 рік за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами;

№36916/13-01-24-08 від 28.08.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання на 49995,68 грн по результатам річного декларування за 2023 рік за платежем військовий збір а також штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 12498,92 грн, а також податкову вимогу від 26.11.2024 №0-1301 на суму 813789,73 грн, а також податкову вимогу від 26.11.2024 №0-1301 на суму 813789,73 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 380/11143/25 у задоволенні обумовленого позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовільнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що не надання особою пояснень не позбавляє контролюючий орган обов`язку доведення самого факту порушення податкового законодавства та встановлення розміру доходів, що підлягають оподаткуванню. Факт не надання конкретних пояснень, не має наслідком вважати оборотні кошти доходами.

При цьому, скаржник зазначив, що суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим. Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Посилання на постанову ВС від 22.08.2022 у справі № 140/403/19 судом зроблено без врахування того, що Позивач у вказаній справі «не стільки заперечував сам факт отримання ним доходу у вигляді грошових переказів від третіх осіб через ТОВ «Нова Пей» у вказаному розмірі, скільки заперечував факт продажу ним товару із використанням послуг ТОВ «Нова Пошта». Крім того, суд та контролюючий орган оперували інформацією про здійснення Позивачем в тій справі діяльності з продажу автозапчастин на загальновідомих інтернет ресурсах. В даному ж випадку діяльність ОСОБА_1 не ідентифікована.

Описана в листі НБУ схема обходження заборони азартних ігор, жодним чином не пов`язана ані з ОСОБА_1 , ані з надходженнями на його картку. Зустрічних перевірок не проводилось. Відповідно має місце припущення Відповідача, що 3 333 045,00 є доходом.

Скаржник також зазначив про необхідність забезпечення стандарту доказування «поза розумним сумнівом» у категорії спорів про скасування податкового повідомлення рішення також неодноразово зазначав Верховний Суд (постанова від 14.07.2021 у справі № 640/14040/20, від 17.03.2020 у справі № 200/14922/18-а).

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач та представник позивача повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

В судовому засіданні представник позивача Леліков С.О. надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача Думич І.А. в судовому засіданні надала пояснення та заперечила проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції урахував висновки Верховного Суду викладені у постанові від 22.08.2022 у справі № 140/403/19, про те, що інформація, отримана від фінансових установ, може вважатися належним доказом отримання доходу платником податків. Така інформація може використовуватися для визначення податкових зобов`язань без обов`язкового надання первинних бухгалтерських документів, за умови, що платник податків не надав належних доказів, які б спростовували висновки податкового органу.

Суд констатував, що документальна невиїзна перевірка позивача проведена відповідачем на підставі відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору у періоді з 01.01.2023 до 31.12.2023, щодо позивача, відомостей про відсутність поданих до органів ДПС даною особою податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік, а також інформації НБУ про надходження на банківські рахунки позивача у 2023 році грошових коштів у загальній сумі 3 333 045,00 грн.

Також суд зауважив, що позивачем ні під час, ні після завершення перевірки не було надано податковому органу жодних пояснень щодо джерела походження зазначених коштів та правову підставу їх отримання, як не надано і жодних документів, які б підтверджували підстави отримання позивачем вказаної суми грошових коштів від фізичних осіб на його банківські рахунки та не здійснення їх декларування, не зважаючи на те, що як до початку перевірки, так і під час її проведення позивачу були надіслані відповідні запити податкового органу суд зазначив, що Позивач не заперечив та не спростував вказану інформацію, а також не надав з матеріалами позову жодних доказів, які б спростовували відомості, викладені контролюючим органом у вказаному листі та Акті перевірки, як не надав пояснень та будь-якого документального підтвердження щодо правової природи отриманих позивачем на його банківські рахунки коштів, що вказує на неспроможність документально спростувати висновки податкового органу про отримання позивачем у 2023 році доходів, без їх належного обліку, звітності і оподаткування.

При цьому суд відхилив твердження позивача про те, що Акт перевірки не містить інформації про відкриті позивачем банківські рахунки із зазначенням банків та обсягів операцій по цим рахункам, а також перелік фізичних осіб, які здійснювали перерахунок коштів на карткові рахунки позивача, з огляду на те, що надходження коштів на банківські рахунки позивача у сумі 3 333 045,00 грн підтверджені Національним банком України, за результатами здійснення ним функції нагляду за діяльністю банків та надавачів платіжних послуг, а також аналізу операцій клієнтів фізичних осіб, які використовують електронні платіжні засоби. Також, суд зауважив, що наведені обставини не спростовують факту надходження вищевказаних сум грошових коштів на банківські рахунки, які належать саме позивачу, а не будь-яким іншим особам.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.2, п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями та наказу ГУ ДПС у Львівській області № 3198-ПП від 13.06.2024, Головним управлінням ДПС у Львівській області з 22.07.2024 по 26.07.2024 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податку - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, достовірності, повноти нарахування та cвоєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів за період з 01.01.2023 по 31.12.2023.

Наказ «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» №3198-ПП від 13.06.2024 і повідомлення №414/13-01-24-08-08 від 14.06.2024 про надання документів відповідачем надіслано поштою з повідомленням про вручення 17.06.2024 на зареєстровану податкову адресу фізичної особи ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 ., номер відправлення №301, однак вказаний конверт не був вручений позивачу та повернутий з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 29.07.2024 №31804/13-01-24-08-03/ НОМЕР_1 . Відповідно до висновків акту перевірки встановлено наступні порушення:

1) пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. в п. 176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового Кодексу України - встановлено не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік;

2) п. 163.1 ст. 163, пп.164.1.1 п. 164.1 ст.164, пп. 164.2.20 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст. 167 Податкового Кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2023 рік на загальну суму 599948,10 грн;

3) пп. 1.2, пп. 1.3, пп.1.5, пп.1.6 п. 16 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014 №71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, в результаті чого донараховано військового збору за 2023 рік на загальну суму 49995,68 грн.

4) п.44.1, п.44.3, п.44.5, п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України - встановлено незабезпечення зберігання документів та ненадання посадовим особам, які проводять перевірку документів, про що складено відповідний акт.

Висновки означеного акта перевірки, зокрема, обґрунтовані тим, що підставою для проведення перевірки став лист Державної податкової служби України від 26.03.2024 за №8651/7/99-00-24-01-02-07, яким повідомлено про отриману від Національного банку України інформацію листом від 20.03.2024 №24-0006/21625/БТ щодо значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у 2023 році, зокрема фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), дебетовий оборот по якому складає 3262109,00 грн, кредитовий оборот 3333045,00 грн.

На підставі наданої інформації, перевіркою встановлено, що за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 платник податків-фізична особа ОСОБА_1 отримав дохід у вигляді інші доходи, крім зазначених у статті 165 Податкового кодексу України в розмірі 3333045,00 грн.

Платник податків-фізична особа ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи до ГУ ДПС у Львівській області за 2023 рік не подав, в тому числі отриманий дохід за 2023 рік у вигляді переказу між рахунками фізичних осіб з використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) не декларував, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір не нараховував та не сплатив.

Крім того, на вимогу посадових осіб, які проводили перевірку, платник податків-фізична особа ОСОБА_1 не надав до перевірки жодних первинних документів, які б підтверджували отримані доходи.

На підставі Акта перевірки від 29.07.2024 №31804/13-01-24-08-03/, Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №36912/13-01-24-08 від 28.08.2024 на суму 340,00 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік;

- №36928/13-01-24-08 від 28.08.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання на 599948,10 грн та також застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 149987,03 грн по результатам річного декларування за 2023 рік за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами;

- №36916/13-01-24-08 від 28.08.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання на 49995,68 грн по результатам річного декларування за 2023 рік за платежем військовий збір а також штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 12498,92 грн;

- №36923/13-01-24-08 від 28.08.2024 на суму 1020,00 грн штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за не подання заперечень, письмових пояснень та додаткових документів посадовим особам, які проводять перевірку.

У подальшому, у зв`язку з виникненням у фізичної особи ОСОБА_1 податкового боргу, Головним управлінням ДПС у Львівській області складено та надіслано на адресу позивача податкову вимогу форми Ф від 26.11.2024 №0-1301 про необхідність сплати податкового боргу в загальній сумі 813789,73 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з цим позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі по тексту - ПК України).

Згідно положень підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Відповідно до положень пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

У відповідності до п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України);

- платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом (пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України).

Відповідно до положень пунктів 79.1, 79.2 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (пункт 79.3 статті 79 ПК України).

Відповідно до підпункту 73.3.3 пункту 73.3 статті 73, пункту 85.2 статті 85 ПК України платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За вимогами абзацу другого пункту 79.2 статті 79 ПК України у разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

У свою чергу за змістом п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з пунктами 44.1, 44.3, п.44.5, п.44.6 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 ст. 44 ПК України, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків.

У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі надання платником податків у порядку та строки, визначені абзацом першим цього підпункту, повідомлення та неможливості проведення перевірки платника податків у зв`язку з втратою, пошкодженням або достроковим знищенням платником податків документів строки проведення таких перевірок (крім перевірок, визначених статтею 200 цього Кодексу) переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків, але на строк не більше ніж 120 днів.

У разі не відновлення документів, зазначених у пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, або їх повторної втрати, пошкодження чи дострокового знищення, що відбулися після використання платником податків права на їх відновлення у порядку, передбаченому цим пунктом, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності або на час виконання ним вимог митного, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

З матеріалів справи убачається, що про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивач повідомлявся в установленому порядку, а зокрема наказ №3198-ПП від 13.06.2024 і повідомлення про надання документів №414/13-01-24-08-08 від 14.06.2024 відповідачем надіслано поштою з повідомленням про вручення 17.06.2024 на зареєстровану податкову адресу фізичної особи ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 ., номер відправлення №301.

За приведених фактичних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у розумінні п. 42.2 ст. 42 ПК України вищевказані документи вважаються належним чином врученими відповідачу.

Підсумовуючи викладене, судом апеляційної інстанції не встановлено порушень процедури проведення документальної невиїзної перевірки та оформлення акта такої перевірки, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Крім того з матеріалів справи убачається, що відповідно до вищевказаного письмового повідомлення №414/13-01-24-08-08 від 14.06.2024, серед іншого було зазначено, що в приміщенні Головного управління ДПС у Львівській області буде проводитися документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, достовірності, повноти нарахування та cвоєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів за період з 01.01.2023 по 31.12.2023.

У зв`язку з вказаним, позивача повідомлено, що: відповідно до п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, слід починаючи із зазначеного терміну, забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема первинні та інші документи, які підтверджують отримання доходів і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.

Водночас, позивач жодних пояснень і документів, які стосувалися предмету перевірки податковому органу не надавав, більше того, таких документів не долучено і до матеріалів цієї справи ні під час розгляду справи як у суді першої так і апеляційної інстанцій.

Відповідно до п.121.1. ст.121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення №36923/13-01-24-08 від 28.08.2024, яким на підставі п.44.1, п.44.3, п.44.5, п.44.6 ст.44 ПК України на позивача накладено штрафні санкції у розмірі 1020,00 грн за не подання документів посадовим особам, які проводять перевірку.

Стосовно доводів апеляційної скарги з приводу протиправності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.

Згідно підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України, платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

За приписами пункту 163.1 статті 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.

Згідно пункту 164.3 статті 164 ПК України, при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах.

Порядок нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету визначений статтею168 ПК України.

За приписами підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Пунктом 167.1 статті 167 ПК України передбачено, що cтавка податку становить 18% бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Доходи, визначені статтею 163 ПК України, є об`єктом оподаткування військовим збором, ставка якого становить 1,5 % від об`єкта оподаткування (пункт 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України).

Як встановлено судом вище, відповідно до висновків акта перевірки від 29.07.2024 №31804/13-01-24-08-03/ контролюючим органом встановлено, що згідно наявної податкової інформації платник податків-фізична особа ОСОБА_1 за 2023 рік отримав дохід у вигляді інші доходи, крім зазначених у статті 165 Податкового кодексу України, від фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у сумі 3333045,00 грн, який згідно норм Податкового кодексу України підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки контролюючим органом було використано відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про суми виплачених доходів, а також інформацію, що надійшла від ДПС України щодо значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р платежі) у 2023 р., надану листом від 26.03.2024 за №8651/7/99-00-24-01-02-07.

Так, листом Державної податкової служби України від 26.03.2024 за №8651/7/99-00-24-01-02-07 повідомлено контролюючий орган про отриману від Національного банку України інформацію листом від 20.03.2024 №24-0006/21625/БТ щодо значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у 2023 році, зокрема фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), дебетовий оборот по рахунках якого складає 3262109,00 грн, кредитовий оборот 3333045,00 грн.

У свою чергу, листом від 20.03.2024 №24-0006/21625/БТ Національний банк України серед іншого повідомив, що під час нагляду за надавачами платіжних послуг, а також аналізу операцій фізичних осіб, проведеного, у тому числі за результатами опрацювання звернень Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей, виявлено схему обходження заборони здійснення платежів на користь осіб, які організовують, проводять азартні ігри на території України без відповідної ліцензії на веб-сайтах або які надають послуги щодо доступу до таких азартних ігор з використанням ЕПЗ, емітованих українськими банками.

За результатами виконання наглядових функцій серед іншого установлено, що: для поповнення рахунків гравці на веб-сайтах для азартних ігор, що діють без відповідної ліцензії, використовувалися перекази між рахункам фізичних осіб з використання реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) за схемою, де: гравець під час реєстрації на веб-сайті отримував реквізити ЕПЗ іншої фізичної особи та переказував кошти цій фізичній особі; після вищезазначеного переказу рахунок гравця на веб-сайті для азартних ігор поповнювався, і він далі виконував ставки та використовував послуги казино; кошти, що надходили за реквізитами ЕПЗ, наданими на веб-сайті, переказувалися на інші рахунки фізичних осіб та знімались готівкою.

Відтак, під час податкової перевірки за відомостями, наданими у встановленому порядку Національним банком України встановлено, що у 2023 році наявні значні обсяги переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), а саме - обсяг надходжень на банківські рахунки позивача склав 3333045,00 грн.

Саме інформація надана у встановленому порядку Національним банком України слугувала підставою для висновку контролюючого органу про заниження позивачем у періоді, що перевірявся, податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Вирішуючи питання щодо того, чи може у спірних правовідносинах інформація, надана банківською установою про обсяги отриманих платником податків грошових переказів, бути підставою для висновку податкового органу про порушення таким платником вимог податкового законодавства в частині декларування отриманого у періоді, що перевірявся, загального оподатковуваного доходу, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 83 ПК України встановлено перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок. Підпункт 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України до таких матеріалів відносить, зокрема, податкову інформацію.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.171 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкова інформація вживається у значенні, визначеному Законом України Про інформацію.

Відповідно до статті 1 Закону України Про інформацію інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Як наслідок висновки податкового органу за наслідками здійсненого ним контрольного заходу можуть, серед іншого, ґрунтуватись і на податковій інформації, до якої відносяться будь-які відомості та/або дані, що стосуються предмета перевірки.

Приписи підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1 статті 19 ПК України покладають на контролюючі органи функції з контролю своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Контролюючі органи, зокрема, мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом (підпункт 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 ПК України).

Пунктом 71.1 статті 71 ПК України встановлено, що інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до пункту 72.1.3 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків.

За правилами пункту 73.1 статті 73 ПК України інформація, визначена у статті 72 цього Кодексу, безоплатно надається контролюючим органам періодично або на окремий письмовий запит контролюючого органу у терміни, визначені пунктом 73.2 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 74 Кодексу КАС України).

З аналізу наведених норм права вбачається, що на виконання покладених на них функцій податкові органи вправі звертатись до банків чи інших фінансових установ із запитами щодо отримання інформації про рух коштів на рахунках платника податків. Надана такою установою інформація відноситься до податкової та є підставою для врахування при формуванні висновків про дотримання чи порушення платником податків норм податкового законодавства.

Положення статей 72, 73, 83 ПК України у взаємозв`язку з нормами статей 72-74 КАС України не дають підстав вважати, що отримана податковим органом у порядку, встановленому ПК України, інформація від банківської установи про рух коштів платника податків є недопустимим доказом, оскільки саме така установа уповноважена законом на надання відомостей такого характеру.

Крім того колегія суддів вважає підставним застосування до спірних правовідносин правового висновку Верховного Суду, відображеного у постанові від 25.08.2022 у справі № 140/403/19 відповідно до якого податкові органи вправі звертатись, в тому числі до небанківських фінансових установ із запитами щодо отримання інформації про рух коштів на рахунках платника податків. Надана такою установою інформація відноситься до податкової та є підставою для врахування при формуванні висновків про дотримання чи порушення платником податків норм податкового законодавства.

Отож суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що отримана від банківської установи інформація про рух коштів на рахунках платника податків є належним доказом отримання таким платником грошових коштів, допоки обумовлене не буде в установленому порядку спростовано іншими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак платник податків, який не згоден із наданою банківською установою інформацією або ж вважає, що розмір заниженого ним податкового зобов`язання є меншим, вправі був з урахуванням ч. 1 ст. 77 КАС України подати до контролюючого органу або до суду відповідні докази, що спростовують відображені банківською установою відомості та висновки відповідача з приводу наявності об`єкта оподаткування.

Натомість позивач ні під час, ні в ході розгляду даної справи, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій не надав жодних пояснень щодо джерела походження зазначених коштів та правову підставу їх отримання, як не надав жодних документів, які б підтверджували підстави отримання позивачем вказаної суми грошових коштів від різних фізичних осіб на його банківські рахунки та не здійснення їх декларування, що вказує на неспроможність документально спростувати висновки податкового органу про отримання позивачем у 2023 році доходів, без їх належного обліку, звітності і оподаткування.

Враховуючи факт ненадання позивачем жодних первинних документів з приводу одержання вказаної суми коштів, колегія суддів приходить до висновку, що податковий орган підставно вказав на необхідність сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18% та військового збору у розмірі 1,5%.

Аналогічний спір був предметом розгляду ВС, за наслідками розгляду якого винесено постанову від 15 жовтня 2025 року у справі № 460/11335/24, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2025 року - без змін.

Водночас колегія суддів відхиляє доводи скаржника з приводу того, що акт перевірки не містить інформації про відкриті позивачем банківські рахунки із зазначенням банків та обсягів операцій по цим рахункам, як підставу для скасування оскаржуваних рішень відповідача, позаяк надходження коштів на банківські рахунки позивача у сумі 3333045,00 грн підтверджені Національним банком України, за результатами здійснення ним функції нагляду за діяльністю банків та надавачів платіжних послуг, а також аналізу операцій клієнтів фізичних осіб, які використовують електронні платіжні засоби.

Статтею 165 ПК України визначено перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Як наслідок саме на позивача, як платника податків покладається обов`язок доведення того, що отримані ним кошти на його банківські рахунки не є доходом та об`єктом оподаткування відповідно до ст. 165 ПК України

Однак позивач не спростував належними доказами відомостей, відображених контролюючим органом у вказаному вище листі та акті перевірки з приводу того, що отримані на рахунки позивача кошти не є його доходом який підлягає оподаткуванню згідно ст. 165 ПК України.

Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги з приводу того, що податковий орган не вчинив належних дій з метою перевірки походження вказаних коштів, встановлення осіб, які їх перераховували, позаяк приведені скаржником обставини не спростовують факту надходження вищевказаних сум грошових коштів на банківські рахунки, які належать саме позивачу, а не будь-яким іншим особам, оскільки такі обставини не спростовують факту відображеного в інформації НБУ щодо надходження вищевказаних сум грошових коштів на банківські рахунки, які належать саме позивачу, а не будь-яким іншим особам.

При цьому колегія суддів також зазначає, що фізична особа відкриваючи банківські рахунки зобов`язана знати про стан усіх відкритих нею банківських рахунків на які надходили кошти, та переліку осіб які здійснювали такий переказ, а як наслідок доводи позивача про те, що відсутність конкретизації рахунків, установ банку та номеру розрахункового рахунку у вказаному листі запиті та переліку осіб які здійснювали такий переказ позбавило позивача можливості чітко зрозуміти, яку інформацію необхідно було надати не є тими обставинами наявність яких була перешкодою в реалізації позивачем обов`язку визначеного п. 44.1, 44.3 ст. 44, пп. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73, п.85.2 ст.85 ПК України.

Враховуючи обумовлене та факт ненадання позивачем жодних первинних документів з приводу одержання такої суми коштів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податковий орган цілком слушно вказав на порушення останнім пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. в п. 176.1 ст.176, п.179.1 ст.179; п. 163.1 ст. 163, пп.164.1.1 п. 164.1 ст.164, пп. 164.2.20 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст. 167; пп. 1.2, пп. 1.3, пп.1.5, пп.1.6 п. 16 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу України, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014 №71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи.

Зокрема судом встановлено, що у зв`язку з отриманням платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 у 2023 році грошових коштів у сумі 3333045,00 грн від фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), не був нарахований та сплачений за 2023 рік податок на доходи фізичних осіб у розмірі 599948,10 грн. (18% від 3333045,00 грн), а також військовий збір у розмірі 49 995,68 грн (1,5% від 3333045,00 грн).

Крім того, п. 123.1 ст. 123 ПК України визначено, що вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Діяння, передбачені пунктом 123.1 (крім діянь, передбачених пунктом 123.2-1) цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування ( п. 123.2 ст. 123 ПК України)

За наведеного правового регулювання, донарахування контролюючим органом до податку на доходи фізичних осіб та військового збору штрафної (фінансову) санкції розміром 25 відсотків є обґрунтованим.

Крім того судом установлено, що відповідно до пп.16.13 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 49.1 статті 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно зпп.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно доп.179.1 ст.179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Натомість отримавши у 2023 році доходи позивач вказаного обов`язку не виконав та не надав контролюючому органу декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) за період 2023 року.

Як наслідок, відповідач правомірно застосував до позивача штраф у розмірі 340,00 грн. за порушенняпп.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.49.1,пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 ПК України згідно зп.120.1 ст.120 Податкового кодексу України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення №36912/13-01-24-08 від 28.08.2024, №36928/13-01-24-08 від 28.08.2024, №36916/13-01-24-08 від 28.08.2024 та №36923/13-01-24-08 від 28.08.2024, якими позивачу встановлено податкові зобов`язання з військового збору, з податку на доходи фізичних осіб, а також штрафні (фінансові) санкції, є правомірними та такими, що прийняті контролюючим органом в межах чинного законодавства.

Зважаючи на правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, правомірним є і висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги в частині визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДПС у Львівській області форми Ф від 26.11.2024 №0-1301 про необхідність сплати податкового боргу в загальній сумі 813789,73 грн, як похідної.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 380/11143/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 16 грудня 2025 року