Справа № 520/20056/25
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 р.Справа № 520/20056/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 (головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О.) по справі № 520/20056/25

за позовом ОСОБА_1

до приватного виконавця виконавчого органу Київської області Кузьменка Олексія Степановича, третя особа: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк"

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Кузьменка О.С. від 09.07.2025 за ВП № 78576612:

- про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 7 053 140,91 грн;

- про стягнення з боржника основної винагороди.

В обґрунтування позову зазначила, що приватний виконавець не врахував, що виконавчий лист стосується звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Усмарь» перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором, тобто боржником є не лише ОСОБА_1 , а і ТОВ «Усмарь» та інша фізична особа, що виступала майновим поручителем. Водночас, основна винагорода приватного виконавця стягнута лише з ОСОБА_1 .

Також, вказувала, що, борг за кредитним договором може бути стягнутий виключно з позичальника, а майновий поручитель за іпотекою відповідає лише за майно предмет іпотеки. Таким чином, розрахована приватним виконавцем сума основної винагороди, виходячи з 10% від суми заборгованості ТОВ «Усмарь» за кредитним договором, а не від вартості предмета іпотеки є безпідставною.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправомірного висновку, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що приватним виконавцем неправильно проведено розрахунок суми основної винагороди.

Вважає, що сума основної винагороди в межах спірних правовідносин мала визначатись виходячи з вартості предмета іпотеки, оскільки виконавчий лист від 06.02.2013 стосується звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Усмарь» перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором, а не стягнення такої заборгованості.

Зауважує, що вартість майна предмета іпотеки вказана у договорі іпотеки від 24.05.2011, а отже висновки суду першої інстанції щодо необізнаності приватного виконавця про вартість майна, на яке звернуто стягнення є помилковими.

Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.09.2022 у справі № 280/13057/21.

Вказує, що ані договорами, ані законом не передбачено солідарну відповідальність боржника і майнових поручителів. Отже, іпотекодавець ОСОБА_1 , яка не є боржником за основним зобов`язанням, не несе солідарної відповідальності за невиконання кредитного договору, проте судом першої інстанції помилково ототожнено інститут поруки та інститут іпотеки.

Як наслідок, вважає, що постанови від 09.07.2025 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення основної винагороди та про стягнення основної винагороди є протиправними.

Приватний виконавець виконавчого органу Київської області Кузьменко О.С. (далі - відповідач) подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказує, що приватний виконавець має своїм обов`язком одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження винести постанову про стягнення основної винагороди, в якій зазначити розрахунок та порядок її стягнення.

При цьому, визначений приватним виконавцем у постановах розмір основної винагороди не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Зауважує, що у даному випадку, враховуючи що боржники, серед яких є позивач, несуть солідарний обов`язок зі сплати боргу (а отже борг може бути погашений повністю одним боржником або частково кожним із боржників, що буде свідчити про повне виконання зобов`язання), приватний виконавець на етапі відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа господарського суду не мав можливості виділити частину із солідарного (неподільного) боргу, що підлягає сплаті, для визначення суми основної винагороди.

Звертає увагу, що постанова про стягнення основної винагороди не звернута до примусового виконання, а отже права позивача внаслідок її прийняття не порушуються.

ПАТ АБ «Укргазбанк» (далі третя особа) надало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на правильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзивів на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що рішенням Бородянського районного суду Київської області від 26.11.2012 по справі № 2-1245/11 адміністративний позов АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Усмарь», про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Зокрема, в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Усмарь» в сумі 70 531 409,15 грн за кредитним договором № 16- К/11-VІР, укладеним 24 травня 2011 року між ПАТ "Акціонерний банк «Укргазбанк» та ТОВ «Усмарь», звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на 65 земельних ділянок, що належать на праві власності ОСОБА_1 і мають цільове призначення ведення індивідуального садівництва.

06.02.2023 Бородянським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 2/1006/219/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки - 65 земельних ділянок, що належать на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Усмарь» в сумі 70 531 409,15 грн за кредитним договором, який пред`явлений стягувачем до примусового виконання.

09.07.2025 приватний виконавець виконавчого органу Київської області Кузьменко О.С. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №78576612 на підставі виконавчого листа, виданого Бородянським районним судом Київської області № 2/1006/219/12.

Вказаною постановою зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати до приватного виконавця декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей; стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 7 053 140,91 грн.

Цього ж дня, приватним виконавцем Кузьменком О.С. в межах виконавчого провадження №78576612 прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню (70 531 409,15 грн), а саме: 7 053 140,91 грн.

Не погодившись із постановами про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення основної винагороди приватного виконавця та про стягнення з боржника основної винагороди, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності стягнення відповідачем з боржника основної винагороди в розмірі 10% від суми, що підлягає примусовому стягненню, якою є сума заборгованості ТОВ «Усмарь» перед ПАТ "Акціонерний банк «Укргазбанк».

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні постанови прийняті приватним виконавцем в межах повноважень, на підставі та у спосіб, встановлений чинним законодавством.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі Закон № 1403-VIII) встановлено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Частина 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За правилами ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За правилами ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частин 1-4 ст. 31 Закону № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частинами 5, 6 ст. 31 Закону № 1403-VIII закріплено, що основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі Порядок № 643).

Абзацом 1 п. 19 Порядку № 643 урегульовано, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

За приписами ст. 36 Закону № 1403-VIII рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм у їх сукупності, підставою отримання приватним виконавцем основної винагороди є фактичне виконання (повне або часткове) виконавчого документа та сума основної винагороди визначається у відсотках до фактично стягнутої суми.

За змістом абз. 8 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця перебуває виконавчий лист Бородянського районного суду Київської області, виданого 06.02.2023 № 2/1006/219/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки - 65 земельних ділянок, що належать на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Усмарь» в сумі 70 531 409,15 грн за кредитним договором № 16- К/11-VІР, укладеним 24 травня 2011 року між ПАТ "Акціонерний банк «Укргазбанк» та ТОВ «Усмарь».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що сумою стягнення в межах виконавчого провадження № 78576612 є розмір заборгованості ТОВ «Усмарь» 70 531 409,15 грн, в рахунок погашення якого звернуто стягнення на предмет іпотеки, належній ОСОБА_1 .

Водночас, суд першої інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_1 не є боржником в межах кредитного договору № 16- К/11-VІР, за яким у ТОВ «Усмарь» виникла заборгованість.

В свою чергу, ОСОБА_1 є майновим поручителем ТОВ «Усмарь», що випливає з договору іпотеки від 24.05.2011.

Так, 24.05.2011 р. між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ПАТ "Акціонерний банк «Укргазбанк» (іпотекодержавець) укладено договір іпотеки, п. 1.1 якого передбачено, що цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору № 16- К/11-VІР від 24.05.2011, укладеного між іпотекодержателем та ТОВ «Усмарь».

Пунктом 2.1. Договору визначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно у вигляді земельних ділянок та наведений конкретний перелік земельних ділянок, належних позивачу.

Згідно з п. 2.2. Договору ринкова вартість земельних ділянок становить 25 767 875,00 грн згідно звіту про оцінку предмета іпотеки, який складено ПП «ТА Експерт-Сервіс».

Колегія суддів зазначає, що сума основної винагороди в розмірі 7 053 140,91 грн обрахована приватним виконавцем як 10 відсотків від суми заборгованості за кредитним договором № 16- К/11-VІР, укладеним 24 травня 2011 року за основною сумою кредиту (тілом кредиту).

Втім, сума 70 531 409,15 грн є заборгованістю саме ТОВ «Усмарь», а не позивача (боржника у виконавчому провадженні), проте стягнення звернуто на предмет іпотеки нерухоме майно боржника.

Отже, предметом примусового виконання виконавчого листа є не стягнення заборгованості за кредитним договором, а звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, що належить позивачу на праві приватної власності, і саме з вартості переданого в іпотеку майна має розраховуватися сума основної винагороди приватного виконавця.

Натомість, приватним виконавцем помилково проведено розрахунок основної винагороди в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а саме з суми заборгованості 70 531 409,15 грн кредитним договором № 16- К/11-VІР, укладеним 24 травня 2011 року.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності у приватного виконавця відомостей про вартість предмета іпотеки колегія суддів вважає безпідставними, оскільки договором іпотеки від 24.05.2021 чітко визначена ринкова вартість 65 земельних ділянок, на які звернуто стягнення, а саме 25 767 875,00 грн.

Тобто, саме з цієї суми відповідач мав проводити розрахунок основної винагороди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Водночас, приватний виконавець, не має повноважень на власний розсуд визначати відповідну суму під час відкриття виконавчого провадження, а має керуватись вимогами Закону № 1403-VIII та Порядку № 643.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про протиправність оскаржуваних постанов в частині стягнення основної винагороди приватного виконавця, з огляду на недотримання відповідачем положень ст. 31 Закону № 1403-VIII та п. 19 Порядку № 643.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28.09.2022 у справі № 280/13057/21.

Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на постанови Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19, від 26.10.2023 у справі № 640/20265/19 колегія суддів вважає помилковими, оскільки спірні правовідносини у цих справах не є подібними, а відтак правові позиції, викладені Верховним Судом у прийнятих за наслідками перегляду цих справ у касаційному порядку щодо застосування положень статті 31 Закону №1403-VIII та статті 45 Закону № 1404-VIII, не є релевантною до спірних правовідносин у справі № 520/20056/25.

Спірні правовідносини у вказаних справах хоча і стосувалися питання правомірності стягнення приватними виконавцями основної винагороди, втім не є тотожними до правовідносин у цій справі в аспекті правильності обрахунку його розміру.

Відповідно до ч. 1, 2ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідачем, всупереч ст. 77 КАС України, не доведено правомірності прийняття оскаржуваних постанов в частині стягнення основної винагороди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи спірні постанови, діяв не в межах повноважень, не на підставі та не у спосіб, встановлений чинним законодавством, в зв`язку з чим постанови в частині стягнення основної винагороди підлягають скасуванню, а судове рішення скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 1 211,20 грн та апеляційної скарги 3 633,60 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

Враховуючи, що апеляційна скарга судом задоволена, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 844,80 грн за рахунок приватного виконавця Кузьменка О.С .

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 по справі № 520/20056/25 скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого органу Київської області Кузьменка Олексія Степановича від 09.07.2025 за ВП № 78576612 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 7 053 140,91 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого органу Київської області Кузьменка Олексія Степановича від 09.07.2025 за ВП № 78576612 про стягнення з боржника основної винагороди.

Стягнути за рахунок приватного виконавця виконавчого органу Київської області ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , "Карат" промисловий майданчик 5-А, 6-й поверх, оф. 503, Вишгород, Київська область, 07300) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Я.В. П`янова А.О. Бегунц