Справа № 380/12158/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/12158/24 пров. № А/857/1421/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року, прийняте суддею Кузаном Р.І. у місті Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (надалі ГУ ПФУ в м.Києві, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 02.02.2024 № о/р 46;

- зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати до загального стажу роботу періоди роботи з 27.10.1987 по 18.04.1988 та з 22.02.1989 по 01.03.1990 на території російської федерації та здійснити перерахунок пенсії із врахуванням заробітків за ці періоди.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 позов задоволено.

Суд виходив з того, що відсутність в довідці даних щодо наказу про зарахування та звільнення та підстави видачі такої, не може бути підставою для неврахування страхового стажу, оскільки позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення таких довідок, а отже не може бути обмежений в праві неврахування до трудового стажу періоду роботи на підприємстві внаслідок порушень, допущених при видачі відповідних довідок.

Суд також зауважив, що чинне законодавство не передбачає права органу Пенсійного фонду України не приймати до відома довідки у разі відсутності наказу про зарахування та звільнення та підстави видачі.

За таких обставин суд вважає, що позивачу неправомірно відмовлено у зарахуванні періоду роботи з 27.10.1987 по 18.04.1988 та з 22.02.1989 по 01.03.1990.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991.

Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991, враховуються при призначенні пенсії у разі проставляння апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого ст.4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961.

Звертає увагу на те, що Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 не діє на території України та росії.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

29.01.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2024 згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду вказаної заяви, рішенням ГУ ПФУ у м. Київ від 02.02.2024 о/р НОМЕР_1 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії згідно з заявою від 29.01.2024 за №259 щодо зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2024 згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення обґрунтоване тим, що ГУ ПФУ у м. Києві не враховані довідки ОСОБА_1 №19 від 04.07.1989, №31-к від 12.03.1991 про підтвердження періоду роботи з 27.10.1987 по 18.04.1988 та з 22.02.1989 по 01.03.1990, оскільки в довідках відсутні накази про зарахування та звільнення, лише в довідці №31-к від 12.03.1991 зазначений наказ про звільнення, а також не зазначена підстава видачі довідок.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За змістом ч. 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 у м. москві.

Разом з тим, ч. 2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право позивача на врахування довідки для призначення чи перерахунку пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з російської федерації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 22 Порядку № 637 визначено, що стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення, до укладення відповідних двосторонніх угод).

Таким чином, на думку суду, положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону № 1788-ХІІ, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Із матеріалів справи вбачається, що до заяви про перерахунок пенсії, для підтвердження трудового стажу за періоди роботи з 27.10.1987 по 18.04.1988 та з 22.02.1989 по 01.03.1990, позивачем було надано довідки №19 від 04.07.1989, №31-к від 12.03.1991 про підтвердження періодів роботи.

У зазначених довідках містяться дані про трудову діяльність позивача на Північно-Єнісейській будівельно-монтажній дільниці тресту «Драгбудмонтаж» та на Будівельно-монтажному управлінні тресту «СУРГУТПІДВОДТРУБОПРОВІДБУД» на посаді тесляра. Також в довідці від 12.03.1991 №31-К вказано, що довідку видано заміть трудової книжки.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відсутність в довідці даних щодо наказу про зарахування та звільнення та підстави видачі такої, не може бути підставою для неврахування страхового стажу, оскільки позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення таких довідок, а отже не може бути обмежений в праві неврахування до трудового стажу періоду роботи на підприємстві внаслідок порушень, допущених при видачі відповідних довідок.

Крім того, законодавство не передбачає права органу Пенсійного фонду України не приймати до відома довідки у разі відсутності наказу про зарахування та звільнення та підстави видачі.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що до компетенції органу Пенсійного фонду України входить перевірка належного оформлення поданих документів та за наявності розбіжностей у таких, пенсійний орган уповноважений вчинити дії щодо здійснення перевірки таких документів.

У постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

За таких обставин суд вважає, що пенсійним органом неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні періоду роботи з 27.10.1987 по 18.04.1988 та з 22.02.1989 по 01.03.1990.

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Частиною 4 стаття 45 Закону № 1058-IV встановлено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем заяву про перерахунок пенсії подано 29.01.2024, тобто після 15 числа, то перерахунок пенсії позивачу відповідач повинен вчинити з 01.02.2024.

У справі, яка розглядається судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в м.Києві, рішенням якого відмовлено ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо зарахування до загального стажу роботу періоди роботи з 27.10.1987 по 18.04.1988 та з 22.02.1989 по 01.03.1990 на території російської федерації та здійснити з 01.02.2024 перерахунок пенсії із врахуванням зарахованих періодів має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що призначив позивачу пенсію, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в м.Києві, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, а тому оскаржене рішення слід скасувати та прийняти постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі №380/12158/24 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу роботу періоди роботи з 27.10.1987 по 18.04.1988 та з 22.02.1989 по 01.03.1990 на території російської федерації та здійснити з 01.02.2024 перерахунок пенсії із врахуванням зарахованих періодів, із ухваленням в цій частині нового рішення - про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу роботу періоди роботи з 27.10.1987 по 18.04.1988 та з 22.02.1989 по 01.03.1990 на території російської федерації та здійснити з 01.02.2024 перерахунок пенсії із врахуванням зарахованих періодів.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар