Справа № 240/24963/24
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/24963/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

16 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу з питань ветеранської політики Звягельської районної військової адміністрації Житомирської області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу з питань ветеранської політики Звягельської районної військової адміністрації Житомирської області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу з питань ветеранської політики Звягельської районної військової адміністрації Житомирської області, в якому просила:

-визнати протиправною відмову Відділу з питань ветеранської політики Звягельської районної військової адміністрації Житомирської області, статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України;

-зобов`язати Відділ з питань ветеранської політики Звягельської районної військової адміністрації Житомирської області встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, на яку поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 позов задоволено:

-визнано протиправною відмову Відділу з питань ветеранської політики Звягельської районної військової адміністрації Житомирської області у присвоєнні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України;

-зобов`язано Відділ з питань ветеранської політики Звягельської районної військової адміністрації Житомирської області встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.11.2020 ОСОБА_2 прийнятий на військову службу на підставі контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеним між Міністерством оборони України в особі ТВО командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади підполковника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , терміном три роки.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 19.11.2020 № 294 передбачено, що старшого сержанта запасу ОСОБА_2 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі наказу командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади від 19 листопада 2020 року № 208-рс, який уклав контракт про проходження військової служби на посадах осіб рядового та сержантського складу терміном на три роки, прийнято в добровільному порядку на військову службу за контрактом та призначено на посаду заступника командира бойової машини-навідника-оператора 2-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 1-ї механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, ВОС1121100А.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введений воєнний стан 3 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу. Таким чином, станом на момент повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, ОСОБА_2 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони.

Згідно листа військової частини НОМЕР_2 , старший сержант ОСОБА_2 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення у період з 13.07.2021 по 12.09.2021, 3 27.09.2021 по 23.04.2022.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №1371 від 24.04.2022 Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «Дніпропетровської обласної ради», ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер через вибухову травму розтрощення голови, ушкодження внаслідок забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України.

З витягу з наказу командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади (по особливому складу) №58-РС від 03 червня 2022 року вбачається, що відповідно до пункту 7, 34, 230 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України виключено зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , заступника командира бойової машини-навідника-оператора механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону. Загинув 23 квітня 2022 року внаслідок розтрощення голови. Вибухова травма. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

15.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до Відділу з питань Ветеранської політики Звягельської районної військової адміністрації Житомирської області 13 заявою щодо надання їй статусу сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.

За результатами розгляду заяви, 12.09.2024 відповідач відмовив позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого Захисника або Захисниці України з огляду на те, що у відповідності до роз`яснення Міністерства у справах ветеранів України вона не перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, відтак - не являється подружжям із загиблим, а тому не має права на статус члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернулася до суду з даним позовом

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991.

За змістом статті 1 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно частини шостої статті 18 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Процедуру видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (далі - посвідчення) визначено Порядком видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 379, посвідчення є документом, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, на підставі якого надаються пільги, гарантії та компенсації, встановлені для таких осіб Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Коло осіб, яким видаються посвідчення членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби визначено пунктом 4 Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379, а саме: батьки, дружина (чоловік) у разі, коли вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, діти, які не досягли повноліття, або повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти (і за рішенням суду визнані безвісно відсутніми) під час проходження військової служби.

Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є те, чи належить позивачка до кола осіб загиблого (померлого) військовослужбовця, яким видаються посвідчення членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі №560/17953/21, застосовуючи положення статей 1, 3 Сімейного кодексу України, зазначила, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Судом першої інстанцій у цій справі встановлено, що факт спільного проживання позивача з померлим військовослужбовцем ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу як дружини та чоловіка понад п`ять років встановлено рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11.03.2024 по справі № 277/1280/23.

Таким чином, цим рішенням підтверджується факт того, що ОСОБА_2 спільно проживав, був пов`язаний спільним побутом, мав взаємні права та обов`язки з позивачем, тобто вони фактично були подружжям, що дає позивачу право на отримання пільг, передбачених для членів сімей загиблих військовослужбовців.

Наведене узгоджується з правовими висновками, сформульованими Верховним Судом у постановах від 06.04.2022 у справі №826/9171/16 та від 05 лютого 2025 року у справі №120/17960/23.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на отримання статусу члена сім`ї загиблого.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Відділу з питань ветеранської політики Звягельської районної військової адміністрації Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Матохнюк Д.Б. Сторчак В. Ю.