Справа № 990SСGС/34/25
Суддя: Кривенда Олег Вікторович
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 990SCGC/34/25

провадження № 11-277сап25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Кривенди О. В.,

суддів Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Дашутіна І. В., Ємця А. А., Короля В. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Шевцової Н. В.

розглянула в порядку письмового провадження скаргу ОСОБА_1 , який діє через свою представницю - адвокатку Дяків Оксану Володимирівну, на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) від 03 червня 2025 року № 1191/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП (далі - Друга ДП ВРП) від 20 березня 2024 року № 835/2дп/15-24, і

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст та обґрунтування наведених у скарзі вимог

1. 27 червня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) зі скаргою на рішення Ради від 03 червня 2025 року № 1191/0/15-25 «Про скасування рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 20 березня 2024 року № 835/2дп/15-24 про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 та ухвалення нового рішення про притягнення судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - Спірне рішення).

2. Цим рішенням Рада скасувала рішення Другої ДП ВРП від 20 березня 2024 року № 835/2дп/15-24 про відмову в притягненні до дисциплінарної відповідальності судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , ухвалила нове - про притягнення цього судді до дисциплінарної відповідальності та застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади.

3. ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) [допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду], та застосовано згадане дисциплінарне стягнення.

4. Скаржник вважає, що Спірне рішення не містить підстав та доводів для кваліфікації дій судді за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, тому просить його скасувати.

5. Насамперед зазначає, що скарга ОСОБА_5 , на підставі якої Друга ДП ВРП відкрила дисциплінарне провадження, є необґрунтованою з огляду на відсутність фактичних та юридичних підстав, які б свідчили про наявність у діях судді ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, оскільки базується на суб`єктивній оцінці поведінки судді та не підкріплена процесуальними документами, які б указували на порушення закону чи етичних норм, на переоцінці судових рішень, якими встановлено відсутність правопорушення, що ставиться в провину судді, ігноруванні норм міжнародного права та національного законодавства.

6. ОСОБА_1 твердить, що Рада порушила його право на захист, не забезпечивши належний виклик заявлених ним свідків, що, є суттєвим процесуальним порушенням, яке вплинуло на можливість повноцінного захисту, суперечить принципам змагальності, рівності сторін і порушує вимоги справедливого розгляду відповідно до міжнародних та національних стандартів.

7. Скаржник зазначає, що ВРП відверто й упереджено проігнорувала доводи та обставини, якими, як він уважає, спростовується його участь у вчиненні дисциплінарного проступку, не взяла до уваги доказів, які підтверджували правоту судді.

8. ОСОБА_1 доводить далі, що Рада хибно побачила в його поведінці ознаки делікту й кваліфікувала його як дисциплінарний проступок, базуючи свої висновки лише на показаннях працівників поліції. ВРП не взяла до уваги показання інших свідків, наданих під час розгляду судових справ № 303/68/20 та 303/81/20, а також пояснень самого судді та його представника.

9. Наголошує ОСОБА_1 і на тому, що Рада не врахувала його позитивної характеристики, відсутності інших дисциплінарних стягнень, високих показників роботи.

10. У скарзі йдеться і про недотримання Радою строків притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

11. Крім того, на переконання скаржника, розгляд Радою дисциплінарної справи щодо нього був здійснений за відсутності необхідного кворуму, оскільки в ухваленні рішення брали участь лише 10 членів ВРП, що становить менше половини складу Ради.

12. Таке рішення, з погляду скаржника, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Рух скарги

13. Велика Палата ухвалою від 10 липня 2025 року відкрила провадження за скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 22 вересня 2025 року суддя Великої Палати призначив справу за цією скаргою до розгляду в порядку письмового провадження.

Позиція ВРП

14. У відзиві на скаргу судді ОСОБА_1. ВРП передусім повідомляє про відсутність передбачених статтею 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ) підстав, з яких рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути скасоване.

15. Зокрема, посилається на те, що Спірне рішення було прийняте повноважним складом ВРП та підписане всіма членами Ради, які брали участь у його ухваленні. Повідомляє, що на засіданні ВРП 03 червня 2025 року були присутні 15 її членів. Головуючий Усик Г. І. поінформував, що доповідачем у дисциплінарній справі був член Другої ДП ВРП Саліхов В. В. У прийнятті рішення брали участь члени Другої ДП ВРП Ковбій О. В., Бурлаков С. Ю., Мельник О. П., які не можуть брати участі в засіданні Ради. 25 квітня 2024 року задоволено заяву члена ВРП ОСОБА_5 про самовідвід від участі у розгляді цього питання. За Спірне рішення проголосувало 10 членів ВРП, проти - 1.

16. Звертає увагу, що в засідання ВРП, призначене на 25 квітня 2024 року, суддя ОСОБА_1. не прибув, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, у тому числі шляхом оприлюднення відповідної інформації на офіційному вебсайті Ради. Цього самого дня суддя ОСОБА_1. надіслав до ВРП заяву із проханням проводити засідання за його відсутності.

17. У засіданні ВРП 06 лютого 2025 року в режимі відеоконференції взяли участь адвокат судді ОСОБА_1 - Йосипчук О. В., поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_9 Адвокат підтримав пояснення, надані суддею під час розгляду дисциплінарної справи, зазначив про обґрунтованість рішення, ухваленого Другою ДП ВРП за наслідками розгляду дисциплінарної скарги, та просив залишити його без змін.

18. У засіданні ВРП 06 травня 2025 року в режимі відеоконференції взяв участь адвокат судді ОСОБА_1 - Йосипчук О. В., який надав додаткові пояснення (заперечення) щодо скарги ОСОБА_5 на рішення Другої ДП ВРП від 20 березня 2024 року № 835/2дп/15-24.

19. У засідання Ради, призначене на 03 червня 2025 року, суддя ОСОБА_1. не прибув, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, у тому числі шляхом оприлюднення відповідної інформації на офіційному вебсайті ВРП.

20. Цього самого дня суддя ОСОБА_1. надіслав до Ради клопотання про перенесення дати розгляду скарги у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю. Від адвоката судді ОСОБА_1 - Йосипчука О. В. також надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги ОСОБА_5 на рішення Другої ДП ВРП від 20 березня 2024 року № 835/2дп/15-24 на іншу дату через його тимчасову непрацездатність.

21. Проте більшістю голосів Рада відмовила в задоволенні зазначеного клопотання у зв`язку з відсутністю обставин, що унеможливлюють продовження розгляду справи.

22. Далі ВРП на підтвердження наявності в Спірному рішенні визначених законом підстав та мотивів, з яких вона дійшла відповідних висновків, зазначає, що Рада надала оцінку всім доказам самостійно, у межах виключної компетенції, незалежно від рішень у справі про адміністративне правопорушення, які базувалися на наявних в матеріалах справи доказах - показаннях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та оцінці відеозаписів із нагрудних камер поліцейських. Натомість Рада, керуючись принципом автономності дисциплінарного провадження, встановила, що суддя порушив присягу та етичні стандарти поведінки, вчинивши дії, що підірвали авторитет правосуддя. Такого висновку Рада дійшла, оцінивши показання поліцейського ОСОБА_2 , відеозаписи та інші докази в сукупності, які, з погляду ВРП, підтверджують що суддя перебував за кермом у стані алкогольного сп`яніння. До того ж суддя не сприяв встановленню істини, не з`являвся на засідання ВРП, не забезпечив явки свідків, а його пояснення були визнані такими, що не спростовують сумнівів щодо порушення ним суддівської етики.

23. Спростовуючи доводи скарги про порушення строків притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, ВРП, покликаючись на законодавчі положення та виходячи з обставин, за яких суддя ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок 27 грудня 2019 року, зазначає, що дисциплінарне провадження було розпочате 11 квітня 2022 року, а тому строк притягнення до дисциплінарної відповідальності не сплив.

24. ВРП просить залишити скаргу судді без задоволення, а Спірне рішення - без змін.

Встановлені обставини справи

25. До Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області (як до суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення) надійшли матеріали про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

26. Цей суд постановою від 11 січня 2020 року (суддя Гейруш В.Б.) вказані матеріали направив до Закарпатського апеляційного суду для визначення територіальної підсудності з метою виключення сумнівів у неупередженості судді, який буде розглядати справу, оскільки ОСОБА_1. є суддею Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області (справа № 303/81/20, провадження № 3/303/160/20).

27. Закарпатський апеляційний суд постановою від 07 січня 2020 року (суддя Вотьканич Ф. А.) зазначені матеріали передав для розгляду до Свалявського районного суду Закарпатської області.

28. Свалявський районний суд Закарпатської області постановою від 20 лютого 2020 року (суддя Вінер Е. А.) провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), стосовно ОСОБА_1 закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 247 цього Кодексу у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (справа № 303/81/20, провадження № 3/306/65/20).

29. Суд установив, що 27 грудня 2019 року інспектор взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенант ОСОБА_2 склав протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 366500 стосовно ОСОБА_1 (далі - протокол про адміністративне правопорушення).

30. Згідно із цим протоколом 27 грудня 2019 року о 22-й годині 08 хвилин ОСОБА_1 біля будинку № 4 на вулиці Лесі Українки в селі Павшино Мукачівського району Закарпатської області керував транспортним засобом марки «Кіа Magentis», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків.

31. Як зазначено в постанові від 20 лютого 2020 року, у судовому засіданні адвокат правопорушника - Логай І. І. пояснив, що 27 грудня 2019 року ОСОБА_1 не керував указаним транспортним засобом, а знаходився в автомобілі як пасажир, натомість зазначеним автомобілем керував ОСОБА_3 .

32. Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що 27 грудня 2019 року він на прохання ОСОБА_1 відвіз його на вулицю Лесі Українки в селі Павшино, де дружина ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, з`їхала в кювет та потребувала допомоги. ОСОБА_3 зазначив, що він та ОСОБА_4 відвезли ОСОБА_1 на вулицю Лесі Українки та залишили його там, а самі пішли на автозаправну станцію, розташовану неподалік.

33. Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що 27 грудня 2019 року перебував удома в ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , де дізнався, що дружина ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, з`їхала в кювет і потрібен евакуатор. У зв`язку із цим ОСОБА_1 попросив ОСОБА_3 сісти за кермо автомобіля та відвезти його до дружини. Свідок зазначив, що ОСОБА_1 був у нетверезому стані, за кермо автомобіля не сідав, автомобілем керував ОСОБА_3 . Під`їхавши до місця ДТП, ОСОБА_3 зупинив автомобіль та пішов на автозаправну станцію, а ОСОБА_1 пішов до своєї дружини.

34. Згідно із зазначеною постановою викликані судом як свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судове засідання не з`явились. Суд викликав як свідка інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта ОСОБА_2 , який склав протокол стосовно ОСОБА_1 , однак останній до суду не з`явився з невідомих причин, хоча був повідомлений належним чином про дату і час судового засідання.

35. Як установила суддя Вінер Е. А. , у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що надасть додаткові пояснення та що транспортним засобом не керував. У судовому засіданні також було переглянуто відео на CD-диску, де ОСОБА_1 пояснював, що транспортним засобом не керував.

36. За результатами розгляду справи суддя Вінер Е. А. дійшла висновку, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП не підтверджується належними та допустимими доказами. Надані в судовому засіданні свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 показання повністю спростовують складений протокол, оскільки докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Кіа Magentis», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, відсутні. Відео, які містилися на CD-диску, також не підтвердили факту керування правопорушником транспортним засобом. Інші докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

37. Крім того, 27 грудня 2019 року поліцейською взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області ОСОБА_9. була винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. ОСОБА_1 було поставлено в провину те, що він відмовився надати на законну вимогу поліцейського документи на автомобіль та посвідчення водія.

38. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року, постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито (справа № 303/68/20).

39. Суд дійшов висновку про відсутність доказів, які б свідчили про факт керування позивачем транспортним засобом. У рішенні суду йдеться про те, що жодних фактичних даних, на основі яких інспектор поліції встановив наявність адміністративного правопорушення, винність позивача у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідач не надав. З наданих відповідачем доказів спростувати пояснення позивача неможливо. Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови не дотримався вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, щодо забезпечення безперервної відеозйомки на портативний відеореєстратор під час виконання службових обов`язків, зокрема не зафіксував факту руху автомобіля, факту керування автомобілем позивачем чи факту зупинки автомобіля під час керування позивачем. У зв`язку із цим і вимога про пред`явлення документів на право керування автомобілем та полісу ОСЦПВ від особи, яка не керує автомобілем, є неправомірною. Саме по собі описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення.

40. Переглянувши продемонстрований у судовому засіданні відеозапис із місця події, суд констатував, що на відеозаписі зафіксовано автомобіль, припаркований на значній відстані від місця спілкування поліцейських із позивачем. Відеозйомка розпочата з моменту з`ясування особи позивача поліцейським та з`ясування, чи він керував транспортним засобом, в продовження розмови поліцейський від позивача вимагав пред`явити документи на автомобіль та документи, що посвідчують особу, зазначаючи, що в них є підозра про можливе порушення правил дорожнього руху позивачем. Із продемонстрованого відеозапису не вбачається жодних відомостей, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 автомобілем, як і не зафіксовано, що поліцейські зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Разом із тим суд установив, що на відео відсутні моменти, що стосуються будь-якого руху автомобіля, лише наявна зйомка обставин з`ясування особи позивача та належності йому автомобіля, який стояв на узбіччі дороги та на значній відстані від місця спілкування поліцейських з позивачем.

41. У квітні 2022 року до ВРП надійшла скарга ОСОБА_5 , в якій ідеться про те, що постанова Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2020 року про закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП на підставі пункту 1 частини першої статті 247 цього Кодексу у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення не є достатньо обґрунтованою, а дії судді ОСОБА_1 виглядають як застосування типового способу уникнення відповідальності за нетверезе керування автомобілем шляхом заперечення факту перебування за кермом.

Короткий зміст рішення Другої ДП ВРП

42. Друга ДП ВРП рішенням від 20 березня 2024 року № 835/2дп/15-24 відмовила у притягненні судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та припинила дисциплінарне провадження, дійшовши висновку про відсутність чітких і переконливих доказів на підтвердження наявності обставин, що можуть бути підставою для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності на підставі пункту З частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.

43. Друга ДП ВРП вважала, що за відсутності таких доказів у дисциплінарній справі твердження скаржника про керування суддею ОСОБА_1 транспортним засобом у стані сп`яніння та використання суддею «типового способу уникнення відповідальності за нетверезе керування автомобілем шляхом заперечення факту перебування за кермом» залишаються лише припущеннями, які не можна покласти в основу рішення Дисциплінарної палати про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності відповідно до вимог частини шістнадцятої статті 49 Закону № 1798?VІІІ.

44. Були витребувані та досліджені матеріали судової справи Свалявського районного суду Закарпатської області № 303/81/20 (суддя Вінер Е. А. ), зокрема CD-диск із відеозаписами подій 27 грудня 2019 року, що зафіксовані портативними відеокамерами поліцейських, який Управління патрульної поліції у Закарпатській області долучило до матеріалів про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 та який досліджували під час розгляду вказаної судової справи.

45. Друга ДП ВРП встановила, що відповідно до першого за хронологією відеозапису суддя ОСОБА_1., який стоїть на значній відстані від свого автомобіля, спілкується із працівником патрульної поліції, очевидно інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 , який запитує ОСОБА_1 , хто він, чи він приїхав на цьому автомобілі, чи давно він приїхав та чому зупинився у цьому місці («Ви хто будете?» «Це Ви на цій машині приїхали?» «Тільки що?» «А що (чого) зупинились?») (файл 2258X303830_003830.mov, 22:10:22-22:10:50).

46. Друга ДП ВРП вважала, що згідно з поставленими запитаннями інспектор патрульної поліції, який прибув на місце ДТП за участю іншого автомобіля, що знаходився в кюветі, не бачив моменту, коли зупинився автомобіль, що належить ОСОБА_1 , а також не бачив особи, яка ним керувала (вийшла з автомобіля з місця водія), тому намагався з`ясувати ці обставини, припускаючи, що саме ОСОБА_1 , який у цей час перебував неподалік від автомобіля, керував ним, хоча не ставить ОСОБА_1 прямого запитання, чи керував він автомобілем, на якому приїхав на місце ДТП. Згодом, розмовляючи телефоном із невідомим співрозмовником щодо ситуації на місці ДТП, ОСОБА_2 зазначив: «Може бути, що й цей за рульом. Ми якраз під`їхали, а він на другій машині вже під`їхав» (файл 2258X303830_003830.mov, 22:11:35-22:12:00).

47. На іншому відеозаписі зафіксовано, що відмову від проходження огляду на стан сп`яніння суддя ОСОБА_1 мотивував тим, що на місце події його підвезли, за кермом був не він (файл 5115X303830_003830.mov, 22:46:53-22:47:28, файл 0949X303830_003830.mov, 23:04:30-23:04:45).

48. Заперечення судді ОСОБА_1. щодо керування транспортним засобом зафіксовано також на інших досліджених відеозаписах (файл 0949X303830_003830.mov, 22:58:41-22:59:00); файл 1319X303830_003830.mov, 23:12:47-23:13:07); файл 3949X303830_003830.mov, 23:31:50-23:32:25).

49. Друга ДП ВРП зауважила, що зазначене узгоджується із фактами, встановленими судами під час розгляду справ у зв`язку з притягненням ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зокрема з показаннями, які свідки надали під присягою.

50. Відповідно до вказаних відеозаписів неподалік від місця оформлення ДТП знаходиться автозаправна станція, освітлення якої чітко видно в темну пору доби. За даними картографічного вебсервісу «Google Maps», відстань між цими об`єктами напряму становить близько 280 метрів (автодорогою - 350 метрів).

51. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення як свідки, були очевидцями лише відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, а не керування ним транспортним засобом у стані сп`яніння, оскільки прибули на місце події значно пізніше, ніж ОСОБА_1 та екіпаж патрульної поліції, а отже, не могли бачити руху та зупинки автомобіля, що належить ОСОБА_1 , та особу, яка ним керувала (файл 5115X303830_003830.mov, 22:47:40-22:48:00, файл 0949X303830_003830.mov, 23:03:25-23:04:03, 23:06:13-23:06:25).

52. Друга ДП ВРП під час дослідження зазначених відеозаписів не встановила відомостей, які не узгоджуються з версією подій, яку обстоює суддя ОСОБА_1., заперечуючи факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння та, відповідно, не погоджуючись із наявністю підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, відповідальність за які визначена частиною першою статті 130, частиною першою статті 126 КУпАП (у зв`язку з відмовою від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та непред`явленням для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

53. Друга ДП ВРП вважала, що доводи судді ОСОБА_1 , підтверджені показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , наданими під присягою, не спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

54. У засіданні Другої ДП ВРП, надаючи показання як свідок, ОСОБА_2 запевнив, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля, який йому належить (вийшов з автомобіля з місця водія), інших (сторонніх) осіб на місці події не було. Відповідно до показань ОСОБА_2 зазначений автомобіль зупинився на відстані 15-20 метрів від місця оформлення працівниками патрульної поліції ДТП (не на вимогу працівників патрульної поліції). Відсутність на відеозаписах моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . ОСОБА_2 пояснив несвоєчасним увімкненням «боді-камери», оскільки неможливо було визначити наперед причетність особи до події (зазвичай відеофіксація здійснюється безпосередньо «при спілкуванні з особою»). Водночас ОСОБА_2 зазначив, що не може точно сказати, через який проміжок часу після зупинки транспортного засобу, що належить ОСОБА_1 , було розпочато відеофіксацію події з використанням нагрудної камери, припустив, що через 2-3 хвилини. ОСОБА_2 також не зміг упевнено сказати, коли на місце ДТП прибув евакуатор - до приїзду автомобіля, що належить ОСОБА_1 , чи після того. Припустив, що евакуатор прибув раніше, однак водія евакуатора не залучали як свідка під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення через можливе знайомство з ОСОБА_1 . Надаючи показання, ОСОБА_2 також припустив, що відстань від місця оформлення ДТП до автозаправної станції, де відповідно до пояснень ОСОБА_1 перебувала особа, яка керувала його транспортним засобом ( ОСОБА_3 ), становить близько одного кілометра.

55. На думку Другої ДП ВРП, свідчення ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Кіа Magentis», що йому належить, суперечать показанням інших свідків, наданим у судових засіданнях у справах № 303/68/20 (провадження № 2?а/306/3/20) та № 303/81/20 (провадження № 3/306/65/20) (суд попередив свідків про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань), поясненням судді ОСОБА_1 та його представника.

56. На думку Другої ДП ВРП, свідчення ОСОБА_2 , надані під час розгляду дисциплінарної справи, не узгоджуються повною мірою з обставинами, зафіксованими на відеозаписах (файл 2258X303830_003830.mov, 22:10:22-22:10:50, 22:11:35-22:12:00), що викликає сумнів у достовірності тверджень цього свідка, зокрема що він особисто бачив момент зупинки автомобіля, що належить ОСОБА_1 , а також особу, яка ним керувала (вийшла з автомобіля з місця водія). Наявний у матеріалах справи про адміністративне правопорушення рапорт інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 від 28 грудня 2019 року, у якому зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння, не може мати переваги над доказами, визначеними статтею 251 КУпАП, та слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки складений зацікавленою особою, що ставить під сумнів об`єктивність існування повідомлених у ньому обставин, існування яких спростовується іншими доказами у справі, зокрема відеозаписами (зазначене відповідає позиції Верховного Суду, наприклад, у справі № 524/4668/17).

57. Під час дослідження відеозаписів Друга ДП ВРП не встановила інших обставин, що давали б підстави для обґрунтованого висновку про таку поведінку судді ОСОБА_1 , яка б становила склад дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (поведінка, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду).

58. Відповідно до зазначених відеозаписів суддя ОСОБА_1. не чинив тиску на працівників патрульної поліції, використовуючи свій суддівський статус, не погрожував їм, не проявляв до них неповаги, зневаги тощо, а також не залишив місця події до завершення працівниками патрульної поліції усіх адміністративних процедур. Свідок ОСОБА_2 у засіданні Другої ДП ВРП також не повідомив про подібні факти.

Короткий зміст рішення ВРП

59. ВРП за наслідками розгляду скарги ОСОБА_5 на рішення Другої ДП ВРП від 20 березня 2024 року № 835/2дп/15-24 скасувала це рішення та ухвалила нове - про притягнення судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

60. ВРП виходила з того, що в дисциплінарному провадженні діє принцип автономності, відповідно до якого дисциплінарне провадження розглядається незалежно від розгляду справи про адміністративне правопорушення. Під час розгляду дисциплінарної справи дисциплінарний орган самостійно надає оцінку допустимості, належності та обґрунтованості наявних у матеріалах дисциплінарної справи доказів, установлює в діях судді ознаки дисциплінарного проступку та ухвалює рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

61. ВРП встановила, що показання патрульних, які складали протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , суди не заслухали та не оцінили в сукупності з іншими доказами у зв`язку з їхньою неявкою в судові засідання.

62. Зазначених інспекторів патрульної поліції запросили на засідання Другої ДП ВРП та на засідання ВРП.

63. Поліцейський ОСОБА_2 підтримав показання, які надавав у засіданні Другої ДП ВРП, та зазначив, зокрема, що близько 20 м від патрульного автомобіля зупинився темний автомобіль, з місця водія (лівого боку) якого вийшла особа чоловічої статі, як потім з`ясувалося - ОСОБА_1 . На місці події інших осіб не було.

64. Також Рада звернула увагу на те, що ОСОБА_1 , хоч і заперечував факт перебування за кермом автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, проте на жодному відеозаписі із нагрудних камер поліцейських не вказав прізвища особи, яка перебувала за кермом його автомобіля, та де вона знаходилась.

65. Не оцінюючи судових рішень і встановлених ними фактів, ВРП зауважила, що чинним законодавством не передбачено преюдиційного значення обставин і висновків, викладених у судовому рішенні у справі про адміністративне правопорушення під час розгляду питання про дисциплінарну відповідальність судді, зокрема стосовно дотримання суддею етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

66. Рада зазначила, що надання суддею ОСОБА_1 як у суді, так і під час дисциплінарного провадження недостовірної інформації, яка не відповідала фактичним обставинам справи, з метою уникнення відповідальності за свої дії свідчить про порушення високих стандартів етичної поведінки судді та не може виправдовуватись правом на захист особи.

67. На думку ВРП, така поведінка судді свідчить про те, що метою його дій є фактичне уникнення як адміністративної, так і дисциплінарної відповідальності, а також відверте ігнорування правил етичної поведінки.

68. Оцінюючи зазначені факти й обставини, Рада дійшла висновку, що суддя ОСОБА_1. не довів того, що сумніви, які виникли щодо певної інформації, а саме факту його перебування 27 грудня 2019 року за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння, не є обґрунтованими. Достатніх доказів, які спростовують цей сумнів, не надав.

69. Суддя повинен брати активну участь у спростуванні сумніву в його доброчесності, натомість суддя ОСОБА_1. не забезпечив особистої участі як у засіданні Другої ДП ВРП, так і Ради та не сприяв забезпеченню явки у такі засідання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4. для підтвердження наданих ним пояснень.

Позиція Великої Палати

70. Велика Палата, перевіривши матеріали дисциплінарного провадження щодо судді, дослідивши наведені в скарзі на рішення ВРП доводи, виходить з такого.

71. Статтею 131 Конституції України визначено, що в Україні діє ВРП, яка, зокрема, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.

72. З метою усунення прогалин у національному законодавстві, на які звернув увагу Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», Верховна Рада України прийняла Закон № 1798-VIII, який визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП.

73. Статтею 1 цього Закону передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

74. Згідно із частиною другою статті 26 Закону № 1798-VIII для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює дисциплінарні палати з числа членів ВРП.

75. Главою 4 розділу II Закону № 1798-VIII визначено порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів. Так, частинами першою, сьомою та восьмою статті 49 цього Закону передбачено, що розгляд дисциплінарної справи відбувається у відкритому засіданні Дисциплінарної палати, в якому беруть участь суддя, скаржник, їх представники.

76. У засіданні Дисциплінарної палати заслуховуються доповідач, суддя, скаржник, їх представники, свідки та інші особи, які були викликані або запрошені взяти участь у засіданні.

77. Учасники дисциплінарної справи мають право подавати докази, надавати пояснення, заявляти клопотання про виклик свідків, ставити запитання учасникам дисциплінарної справи, висловлювати заперечення, заявляти інші клопотання або відводи, ознайомлюватися з матеріалами справи. Для ознайомлення можуть надаватися матеріали, які безпосередньо пов`язані зі скаргою, з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних щодо знеособлення персональних даних.

78. Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.

79. Згідно із частинами першою, третьою та десятою статті 51 Закону № 1798?VIII право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення.

80. Скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до ВРП.

81. За результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП має право:

1) скасувати повністю рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та закрити дисциплінарне провадження;

2) скасувати частково рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та ухвалити нове рішення;

3) скасувати повністю або частково рішення Дисциплінарної палати про відмову в притягненні до дисциплінарної відповідальності судді та ухвалити нове рішення;

4) змінити рішення Дисциплінарної палати, застосувавши інший вид дисциплінарного стягнення;

5) залишити рішення Дисциплінарної палати без змін.

82. На підставі частини другої статті 52 Закону № 1798-VIII право на оскарження до суду рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, має, зокрема, суддя, щодо якого було ухвалено відповідне рішення.

83. Частиною сьомою статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду.

84. Наведені вище положення Закону № 1798-VIII та частини сьомої статті 266 КАС України узгоджуються з пунктом 77 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів (далі - КРЄС) щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, в якому, серед іншого, зазначено, що організація дисциплінарного розгляду в кожній країні повинна бути такою, що дозволяє подання апеляції на рішення первинного дисциплінарного органу (відомства або суду) до суду.

85. Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;

3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;

4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

86. У пункті 123 рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» ЄСПЛ зазначив, що згідно з його практикою навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов`язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у зазначеному вище органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції» (див. пункт 29 рішення від 10 лютого 1983 року у справі «Альбер і Ле Конт проти Бельгії» та пункт 42 рішення від 14 листопада 2006 року у справі «Цфайо проти Сполученого Королівства», заява № 60860/00). У межах скарги за статтею 6 Конвенції, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі чинники, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, в який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (див. пункти 44-47 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «Брайян проти Сполученого Королівства» та пункт 43 згаданого рішення у справі «Цфайо проти Сполученого Королівства»).

87. Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у контексті обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

88. Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

89. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

90. Ураховуючи висновки ЄСПЛ та положення Конвенції, Велика Палата вважає за необхідне повно та всебічно перевірити оскаржуване рішення ВРП, зокрема, на предмет його відповідності вимогам статті 52 Закону № 1798-VIII.

91. Відповідно до статті 18 Закону № 1798-VIII ВРП є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги.

92. Згідно з положеннями частини другої статті 30 Закону № 1798-VIII засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.

93. За приписами частини першої статті 34 Закону № 1798-VIII рішення Ради ухвалюється більшістю її членів, які беруть участь у засіданні ВРП, якщо інше не визначено цим Законом.

94. Як видно з матеріалів справи, на засіданні ВРП 03 червня 2025 року були присутні 15 членів Ради. У розгляді скарги не брали участь члени Ради, що входять до Другої ДП ВРП, яка ухвалила оскаржуване рішення, а саме Ковбій О. В., Бурлаков С. Ю. та Мельник О. П., які не можуть брати участь у засіданні ВРП. Крім того, у розгляді скарги не брав участі член ВРП ОСОБА_5. у зв`язку із задоволенням 25 квітня 2024 року його заяви про самовідвід.

95. За Спірне рішення проголосувало 10 членів ВРП, проти - 1 член ВРП.

96. Отже, рішення ухвалено повноважним складом ВРПта підписано всіма членами Ради, які брали участь у його ухваленні.

97. На підставі пункту 3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII рішення ВРП може бути скасоване у випадку, якщо суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП.

98. З матеріалів дисциплінарної справи видно, що суддя ОСОБА_1. був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги (листи від 12 квітня 2024 року № 13816/0/9-24, 24 січня 2025 року № 1426/9-25, 25 квітня 2025 року № 8466/0/9-25). Зазначену інформацію оприлюднено й на офіційному вебсайті ВРП.

99. У засідання ВРП, призначене на 25 квітня 2024 року, суддя ОСОБА_1.не прибув. Цього самого дня суддя ОСОБА_1.надіслав до Ради заяву із проханням проводити засідання за його відсутності.

100. У засіданні ВРП 06 лютого 2025 року в режимі відеоконференції взяли участь представник судді ОСОБА_1. - Йосипчук О. В., поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_9 Представник судді ОСОБА_1. - адвокат Йосипчук О. В. підтримав пояснення, надані суддею під час розгляду дисциплінарної справи, зазначив про обґрунтованість рішення, ухваленого Другою ДП ВРП за наслідками розгляду дисциплінарної скарги, та просив залишити його без змін.

101. У засіданні Ради 06 травня 2025 року в режимі відеоконференції взяв участь представник судді ОСОБА_1 - адвокат Йосипчук О. В., який надав додаткові пояснення (заперечення) щодо скарги ОСОБА_5 на рішення Другої ДП ВРП від 20 березня 2024 року № 835/2дп/15-24.

102. У засідання ВРП, призначене на 03 червня 2025 року, суддя ОСОБА_1.не прибув, надіславши до Ради клопотання про перенесення дати розгляду скарги у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю. Аналогічне клопотання надійшло і від представника судді - адвоката Йосипчука О. В.

103. Проте Рада, пославшись на відповідні приписи свого Регламенту, ухвалила продовжити розгляд скарги ОСОБА_5 за відсутності судді. Отже, Велика Палата вважає, що суддя був належним чином повідомлений про розгляд його дисциплінарної справи.

104. Оцінюючи Спірне рішення на наявність у ньому посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, Велика Палата виходить з того, що визначальним критерієм правомірності оскаржуваного рішення відповідача є встановлення дисциплінарним органом обставин, що свідчать про наявність у діях судді ознак дисциплінарного проступку як підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення його з посади.

105. Відповідно до частини шістнадцятої статті 49 Закону № 1798-VIII підстава для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності вважається встановленою Дисциплінарною палатою (ВРП) за результатами розгляду дисциплінарної справи, якщо докази, надані та отримані в межах дисциплінарного провадження, є чіткими та переконливими для підтвердження існування такої підстави. Чіткими та переконливими є докази, які з точки зору звичайної розсудливої людини у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, що є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

106. Як уже зазначалося вище, скасовуючи рішення Другої ДП ВРП від 20 березня 2024 року № 835/2дп/15-24 про відмову в притягненні судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, Рада виходила з того, що цей суддя як у суді, так і під час дисциплінарного провадження надав недостовірну інформацію, яка не відповідала фактичним обставинам справи, з метою уникнення відповідальності за свої дії, що свідчить про порушення ним високих стандартів етичної поведінки судді та не може виправдовуватися правом на захист особи. ОСОБА_1 не довів того, що сумніви, які виникли щодо перебування його 27 грудня 2019 року за кермом автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, не є обґрунтованими. Достатніх доказів, які спростовують цей сумнів, не надав. На думку Ради, така поведінка судді свідчить про те, що метою його дій є фактичне уникнення як адміністративної, так і дисциплінарної відповідальності, а також відверте ігнорування правил етичної поведінки.

107. Проте Велика Палата не може погодитися з такими висновками ВРП з огляду на таке.

108. Кваліфікація діяння - це точна правова оцінка конкретного діяння, яка полягає у встановленні точної відповідності між ознаками вчиненого діяння та ознаками, визначеними законом. Юридичною підставою кваліфікації діяння є його склад. Наслідки вчинення певних дій у кожному конкретному випадку мають бути встановлені й поставлені у вину суб`єктові дисциплінарного правопорушення, якщо між його діянням і наслідками існує причинний зв`язок. Настання описаних у законі наслідків є свідченням того, що вони виконують роль обставин, які надають проступку кваліфікованого виду.

109. Як видно зі Спірного рішення, висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку Рада дійшла на підставі оцінки показань свідка ОСОБА_2 , поліцейського, який склав щодо цього судді протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

110. Так, у Спірному рішенні йдеться про те, що поліцейський ОСОБА_2 підтримав показання, які надавав у засіданні Другої ДП ВРП, та зазначив, зокрема, що на відстані приблизно 20 метрів від патрульного автомобіля зупинився темний автомобіль, з місця водія якого вийшла особа чоловічої статі, як потім з`ясувалося, ОСОБА_1 . На місці події інших осіб не було.

111. Водночас Друга ДП ВРП у своєму рішенні заначила, що показання свідка ОСОБА_2 суперечать показанням інших свідків, які були допитані в судових засіданнях, про які йшлося вище, та не узгоджуються повною мірою з обставинами, зафіксованими на відеозаписах.

112. Отже, надаючи оцінку показанням зазначеного свідка, відмінну від оцінки, наданої цим показанням Другою ДП ВРП, Рада мала б навести у своєму рішенні інші чіткі та переконливі докази, які б узгоджувалися з показаннями ОСОБА_2 , і з точки зору звичайної розсудливої людини у своїй сукупності давали б змогу дійти висновку про наявність обставин, що були б підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

113. Натомість у Спірному рішенні не наведено обґрунтування того, чому ВРП взагалі не взяла до уваги обставини, встановлені судовими рішеннями у справах № 303/81/20 та № 303/68/20, згідно з якими 27 грудня 2019 року ОСОБА_1 транспортним засобом не керував.

114. Не надала ВРП оцінки і тій обставині, що відповідно до першого за хронологією відеозапису поліцейський ОСОБА_2 , побачивши ОСОБА_1 на місці події, запитав його, хто він, чи він приїхав на автомобілі, чи давно приїхав та чому зупинився у цьому місці («Ви хто будете?» «Це Ви на цій машині приїхали?» «Тільки що?» «А що (чого) зупинились?») (файл 2258X303830_003830.mov, 22:10:22-22:10:50).

115. Поставлені запитання ОСОБА_2 , який прибув на місце ДТП за участю іншого автомобіля, що знаходився в кюветі, можуть свідчити про те, що цей поліцейський не бачив моменту, коли зупинився автомобіль, що належить ОСОБА_1 , а також особи, яка ним керувала (вийшла з автомобіля з місця водія), тому намагався з`ясувати ці обставини, припускаючи, що саме ОСОБА_1 , який у цей час перебував неподалік від автомобіля, керував ним.

116. Водночас, як стверджував сам суддя, так і допитані в судових засіданнях у справах № 303/81/20 та № 303/68/20 свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 за кермом не перебував, а на місце ДТП за участю дружини його привіз ОСОБА_3 .

117. Проте показанням зазначених свідків у судових засіданнях у сукупності з іншими доказами Рада не надала значення, натомість поставивши в провину ОСОБА_1 те, що він не забезпечив явку цих свідків на засідання ВРП.

118. Рада мала б звернути увагу і на те, що показання на її засіданні щодо події, яка трапилася у грудні 2019 року, свідок ОСОБА_2 давав після спливу більше п`яти років, водночас у судове засідання у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яке відбулось 20 лютого 2020 року, цей свідок не з`явився з невідомих причин, хоча був повідомлений належним чином про дату і час судового засідання.

119. Оминула Рада увагою у Спірному рішенні і те, що за матеріалами справи автомобіль марки «Кіа Magentis», державний номерний знак НОМЕР_1 , поліцейський не зупиняв, на відеозаписі зафіксовано цей автомобіль, коли він вже був припаркований на значній відстані від місця спілкування поліцейського з ОСОБА_1 .

120. Як видно з матеріалів справи, суддя ОСОБА_1. не чинив тиску на працівників патрульної поліції, використовуючи свій суддівський статус, не погрожував їм, не проявляв до них неповаги, зневаги тощо, а також не залишив місце події до завершення працівниками патрульної поліції усіх адміністративних процедур.

121. Відстоювання суддею своєї позиції, яка полягала в послідовному запереченні факту керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, за відсутності інших переконливих доказів на спростування цієї позиції, які Рада мала б навести у Спірному рішенні, не свідчить про намір ОСОБА_1 уникнути як адміністративної, так і дисциплінарної відповідальності, а також про відверте ігнорування ним правил етичної поведінки.

122. Велика Палата звертає увагу й на те, що ВРП неодноразово у своїх рішеннях зазначала, що вона діє в межах та у спосіб, передбачені статтею 131 Конституції України та статтею 3 Закону № 1798-VIII, і не має права оцінювати законність судового рішення та перевіряти його правовий зміст. Водночас, як видно зі змісту Спірного рішення, Рада фактично піддала сумніву законність судових рішень щодо ОСОБА_1 , про які йшлося вище. Зокрема, у Спірному рішенні йдеться про те, що ОСОБА_1 як у суді, так і під час дисциплінарного провадження надав недостовірну інформацію, яка не відповідала фактичним обставинам справи, з метою уникнення відповідальності за свої дії. Тобто, на думку Ради, незважаючи на те, що судове рішення у справі № 303/81/20 набрало законної сили, висновки суду в цій справі, не відповідають фактичним обставинам, а пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні є недостовірними.

123. Ураховуючи наведене, Велика Палата вважає, що Спірне рішення не може бути залишено без змін і підлягає скасуванню.

Висновки Великої Палати

124. На підставі частини восьмої статті 266 КАС України Велика Палата за наслідками розгляду справи щодо оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може скасувати оскаржуване рішення ВРП або залишити його без змін. У випадку скасування судом рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, ВРП розглядає відповідну дисциплінарну справу повторно.

Керуючись статтями 266, 345, 351, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Рішення Вищої ради правосуддя від 03 червня 2025 року № 1191/0/15-25 «Про скасування рішення Другої Дисциплінарної палатиВищої ради правосуддя від 20 березня 2024 року № 835/2дп/15-24 про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 та ухвалення нового рішення про притягнення судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. В. Кривенда

Судді: О. В. Білоконь М. В. Мазур

О. Л. Булейко С. Ю. Мартєв

І. А. Воробйова К. М. Пільков

О. А. Губська С. О. Погрібний

І. В. Дашутін Т. Г. Стрелець

А. А. Ємець І. В. Ткач

В. В. Король Н. В. Шевцова