Справа № 607/17658/25
Суддя: Герчаківська О. Я.
Дата ухвалення: 2025-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2025 Справа №607/17658/25 Провадження №2-а/607/693/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участі секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката Череватого П. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 271972 від 17 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Череватий П. М., звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі - ГУНП в Тернопільській області) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 271972 від 17 серпня 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 17 серпня 2025 року інспектором СРПП ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Копачівським М. М. щодо позивача було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 271972 у зв`язку із нібито вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно вказаної постави позивач нібито здійснив зупинку ТЗ ближче 10 метрів з прилеглої території, чим порушив п.п. 15.9 «и» ПДР України.

ОСОБА_1 із вказаною постановою категорично не погоджується та вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним та необґрунтованим, оскільки останній не здійснював зупинку ТЗ за обставин, вказаних у оскаржуваній постанові.

Позивач звертає увагу суду, що зазначене у оскаржуваній постанові місце нібито вчинення адміністративного правопорушення, а саме вул. Центральна у с. Великий Глибочок, не відповідає дійсності, оскільки позивач рухався по вул. Кутнянській та зупинився перед виїздом на головну дорогу (просп. Шевченка).

З огляду на зазначене, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №271972 від 17 серпня 2025 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП - визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Ухвалою судді від 01 вересня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №271972 від 17 серпня 2025 року. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

11 вересня 2025 року судом зареєстровано відзив на позову заяву, в якому представник ГУНП в Тернопільській області просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на те, що 17 серпня 2025 близько 21 год. 50 хв. у с. Великий Глибочок, Тернопільського р-ну, Тернопільської обл. по вул. Центральна, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки Ford модель ESCAPE, р.н. НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушив п.п.15.9.(и) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Інспектором СРПП ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Копачівським М. М. було виявлено дане порушення та винесено відносно позивача ОСОБА_2 постанову серії ББА № 271972 від 17 серпня 2025 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн 00 коп.

Відповідно до п.п.15.9 (н) ПДР України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Підтвердженням порушень вимог ПДР України та норм КУпАП є надані поліцейськими відеоматеріали фіксації порушення, так на відеозаписі під назвою «1» з 00:00:05 по 00:00:23 зафіксовано порушення позивачем ОСОБА_3 вимог п.п. 15.9 (и) ПДР України. У позовній заяві представник позивача - адвокат Череватий П. М. зазначає, що транспортний засіб Ford модель ESCAPE, р.н. НОМЕР_1 , перебував у заведеному стані, однак дане твердження спростовується відеозаписом під назвою «2» з 00:00:00 по 00:00:55 на якому відображено те, що даний транспортний засіб перебуває не в заведеному стані, оскільки на відеозаписі відсутній звук роботи двигуна та панель керування перебуває не в робочому стані.

Представник відповідача звертає увагу суду, що водій ОСОБА_4 не увімкнув аварійну світлову сигналізацію під час зупинки транспортного засобу Ford модель ESCAPE, р.н. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п.п. 9.9. (б) ПДР України.

Так, відповідно до п.п. 9.9. (б) ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Згідно відеоматеріалів долучених до відзиву на позовну заяву водія ОСОБА_5 було ознайомлено із причиною зупинки транспортного засобу (відеозапис під назвою «2» з 00:00:10 по 00:05:10) та продемонстровано відеозапис, на якому відображено порушення ним вимог п.п. 15.9 (и) ПДР України, а саме зупинку транспортного засобу Ford модель ESCAPE, р.н. НОМЕР_1 , ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території (відеозапис під назвою «3» з 00:00:10 по 00:05:10).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно допустив порушення ПДР тому оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно до об`єктивних обставин справи тому позов до задоволення не підлягає.

Відтак, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову через його безпідставність.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні подану позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив скасувати оспорювану постанову.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Череватий П. М. в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у позові. Суду пояснив, що позивач зупинився перед виїздом з другорядної дороги на головну дорогу, щоб переконання у безпечності маневру. Водій не погодився з діями працівників поліції, інкриміноване позивачу діяння останній не вчиняв, а тому оскаржує постанову.

Представник відповідача ГУНП в Тернопільській області у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без його участі у зв`язку із зайнятістю по службі.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 271972 від 17 серпня 2025 року, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що 17 серпня 2025 року о 21 год. 50 хв. у с. Великий Глибочок Тернопільського району Тернопільської області по вул. Центральна, водій здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушив п.15.9 и ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив постанову до суду та просить її скасувати.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою ст. 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353 (далі Закон № 3353), встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 15.9 и) ПДР України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Тобто, у виниклому між сторонами спорі відповідач повинен належними та допустимими доказами довести, що ОСОБА_1 всупереч вимог ПДР України здійснив зупинку керованого ним транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території за що його на законних підставах було притягнуто до адміністративної відповідальності.

У постанові від 26 квітня 2018 року по справі № 338/1/17 Верховний Суд висловив позицію про вірність висновків суду першої інстанції, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

У постанові по справі № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року Верховний Суд звернув увагу на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будьяких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будьякого доказу, якто наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачу слід довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого правопорушення.

При цьому, доведеність вини позивача підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КУпАП.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2018 у справі №338/1/17).

Зміст відеозапису, наданого представником відповідача, містить відомості про те, що позивач зупинився на керованому ним транспортному засобі перед виїздом з другорядної дороги на головну дорогу, оскільки бачив, що головною дорогою рухається автомобіль, який він мав намір пропустити. Працівниками поліції на відео записі стверджується, що автомобіль позивача зупинився на виїзді з прилеглої території; поліцейські рухалися через залізничну колію, а тому у водія було достатньо часу щоб безпечно, без порушення правил дорожнього руху виїхати на головну дорогу. Також працівники поліції зауважують про не увімкнення покажчиків повороту водієм. Водночас з відеозапису не вбачається, що працівниками поліції встановлено, що місце, де зупинився позивач є прилеглою територією, ними не здійснювалися заміри відстані від автомобіля, яким керував водій ОСОБА_1 , до виїзду. Також зі змісту відеозапису слідує, що водій повідомляв працівникам поліції про те, що дорога по якій він рухався є другорядною, а не виїздом з прилеглої території, і поліцейськими цього не заперечувалося.

Відповідач не спростував доводів позивача про те, що ОСОБА_1 не здійснював зупинку транспортного засобу по вул. Центральна у с. Великий Глибочок, а рухався по вул. Кутнянській та зупинився перед виїздом на головну дорогу (просп. Шевченка), що є необхідним для встановлення місця можливого вчинення адміністративного правопорушення, в частині тлумачення терміну «прилегла територія».

Також належним доказом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що підтверджувало б факт зупинки автомобіля ближче 10 м від виїзду з прилеглої території (постанови Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі 760/3696/16а, від 18 липня 2019 року у справі № 216/5226/16а(2а/216/33/17).

Водночас при перегляді відеозапису із нагрудної камери поліцейських, наданого представником відповідача ГУНП в Тернопільській області, судом не встановлено обставин, які б свідчили про проведення замірів відстані від автомобіля до виїзду, як і не встановлено того, що місцем вчинення правопорушення є прилегла територія.

Відтак, відповідач не спростував доводи позивача, належними та допустимими доказами не довів, що ОСОБА_1 всупереч вимог ПДР України здійснив зупинку керованого ним транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16а).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за доцільне скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 271972 від 17 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн, та закрити провадження у справі, оскільки судом не було встановлено факту зупинки позивача транспортним засобом за обставин, які викладено у спірній постанові, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі ст.ст. 9, 122, 245, 247, 251, 258, 268, 279, 280, 288, 289 КУпАП, та керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 20, 70, 7277, 122, 242, 244246, 257, 271, 286 КАС України, ст.ст. 62, 63 Конституції України, Правилами дорожнього руху України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 271972 від 17 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн скасувати, а провадження у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, , адреса місцезнаходження: вул. Валова, буд. 11, м. Тернопіль, 46001.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О.Герчаківська