Справа № 826/9249/17
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року Справа№826/9249/17

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративний позов громадянки Афганістану ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області , Державної міграційної служби України про визнання неправомірним і скасування наказу, визнання неправомірним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року громадянка Афганістану ОСОБА_1 (далі- позивачка) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (далі ГУ ДМС), Державної міграційної служби України (далі відповідач-2, ДМС), в якому просить:

- визнати неправомірним і скасувати наказ Головного управління ДМС України в м. Києві про відмову в прийнятті заяви про визнання громадянки Афганістану ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- визнати неправомірним і скасувати рішення Державної міграційної служби України № 60-17 від 11.07.2017 про відхилення скарги на наказ ГУ ДМС України в м. Києві про відмову в прийнятті заяви про визнання громадянки Афганістану ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язати Державну міграційну служби України повторно розглянути заяву громадянки Афганістану ОСОБА_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Цю справу передано до Донецького окружного адміністративного суду відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року суддею прийнято позовну заяву до провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано докази. Замінено первинного відповідача - Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві на його правонаступника - Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області (далі відповідач-1).

На обґрунтування позову зазначено, що влада Афганістану не здатна забезпечити захист позивачці від загрози бути вбитою в умовах постійних збройних конфліктів та систематичного порушення прав людини на території Афганістану.

Відповідачі надали заперечення проти адміністративного позову, яким просять відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначають, що рішенням ДМС від 17.02.2016 №36-16 позивачці та її неповнолітнім дітям було відмовлено у визнанні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, як особам, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п. 1 та п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону - відсутні. Вважаючи відмову неправомірною, позивачка з позовом звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва про скасування рішення ДМС від 17.02.2016 №36-16 та зобов`язання вчинити певні дії (Справа № 826/7397/16). Постановою суду від 28.02.2017 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зазначена постанова суду першої інстанції в апеляційному порядку позивачем не оскаржувалась. Із заявою від 20.04.2017 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_1 до ГУДМС в м. Києві звернулась повторно. Після аналізу та вивчення заяви ГУДМС в м. Києві встановлено, що причини, які викладені позивачем у заяві від 16.07.2015 та причини, викладені у заяві від 20.04.2017 не змінилися. У зв`язку з цим, керуючись ч, 6 ст. 5 Закону наказом ГУДМС в м. Києві від 20.04.2017 №161 позивачу правомірно відмовлено у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року у справі № 826/7397/16, яка набрала законної сили, відмовлено в задоволенні позовних вимог громадянки Афганістану ОСОБА_2 до Шоловного управління Державної міграційної служби України у місті Києві, Державної міграційної служби України про скасування рішення Державної міграційної служби України у місті Києві від 17.02.2016 №36-16 про відмову у визнанні біженців; зобов`язання ГУ ДМС повторно розглянути питання про надання позивачу та її дітям статусу біженця.

У вказані постанові зазначено, що позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення не враховано всіх обставин, за наявності яких позивач звернулась зі заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки, за твердженням останньої, у позивача є об`єктивні побоювання, що у разі повернення до Афганістану вона може стати жертвою переслідувань.

У вказаній справі судом установлено, що громадянка Афганістану ОСОБА_2 звернулась до головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві, Державної міграційної служби України із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, від 16.07.2015 №196, в обґрунтування якої зазначено, що угрупування «Талібан» погрожувало її родині, з огляду на те, що брат чоловіка зустрічався із дівчиною з такого угрупування.

За результатами розгляду вказаної заяви та вивченням матеріалів особової справи, головним управлінням Державної міграційної служби України у місті Києві складено висновок від 05.08.2015 щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визначення біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визначення біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та прийнято наказ від 05.08.2015 №538 «Про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянки Афганістану ОСОБА_3 ».

Наказом головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві від 05.10.2015 №789 на підставі відповідного подання продовжено строк розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянки Афганістану Сохебі ОСОБА_4 .

Надалі, Головним управлінням Державної міграційної служби України у місті Києві складено висновок від 27.01.2016 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатами розгляду якого Державна міграційна служба України прийняла рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, від 17.02.2016 №36-16.

Наказом ГУ ДМС № 161 від 20.04.2017 відмовлено позивачці в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, поданої до ГУ ДМС 20 квітня 2017 року на підставі ч. 6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

У вказаному рішенні зазначено, що після вивчення та аналізу заяви було встановлено, що причини, які викладені в заяві від 16.07.2015, та причини, викладені в заяві від 20.04.2017, - не змінилися.

До суду наданий висновок від 10.07.2017 за результатами розгляду скарги на рішення територіального органу ДМС про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Державної міграційної служби України № 60-17 від 11.07.2017 відхилено скаргу на наказ ГУ ДМС України в м. Києві про відмову в прийнятті заяви про визнання громадянки Афганістану ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Також до суду надана анкета позивачки, як особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 20.04.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України від 8 липня 2011 року № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон № 3671-VI), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Частинами 1 і 2 ст. 5 Закону № 3671-VI передбачено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону № 3671-VI установлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

З позовної заяви позивачки, постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року у справі № 826/7397/16, висновку від 10.07.2017 за результатами розгляду скарги на рішення територіального органу ДМС про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та анкети позивачки, як особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 20.04.2017 випливає, що позивачці раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, і зазначені умови не змінилися.

Відтак у ГУ ДМС були підстави для прийняття рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Тому відсутні підстави для визнання протиправними оскаржуваних рішень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132-139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову громадянки Афганістану ОСОБА_1 (поштова адреса: АДРЕСА_1 ) до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області (ідентифікаційний код: 42552598; 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А), Державної міграційної служби України (ідентифікаційний код 37508470; 01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд.9) про визнання неправомірним і скасування наказу, визнання неправомірним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Повне рішення суду складено 15 грудня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков