Справа № 240/18672/25
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Житомир справа № 240/18672/25

категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом Комунального некомерційного підприємства «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» Новогуйвинської селищної ради до Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (м.Житомир) про визнання протиправним та скасування припису,

установив:

У липні 2025 року Комунальне некомерційне підприємство «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» (далі позивач, КНП «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня») звернулося у суд через систему «Електронний суд» з позовом про визнання протиправним та скасування припису Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі відповідач) про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЦЗ/ЖТ/8488/АА№023894/П від 19 травня 2025 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з огляду на зменшення фінансування від Національної служби здоров`я України (далі НСЗУ) за пакетом медичних послуг «Профілактика, діагностика, спостереження та лікування в амбулаторних умовах» у листопаді та грудні 2024 року, витрати на оплату праці з нарахуваннями за поточний місяць перевищували 85 відсотків отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків. Покликаючись на положення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я» від 13 січня 2023 року №28 (далі Постанова №28), стверджує, що зменшення розміру заробітної плати працівників було законним, а тому правові підстави для винесення припису відсутні.

Ухвалою суду від 28 липня 2020 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, залучено до участі у справі та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

12 серпня 2025 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Наголошує, що згідно абзацу 2 підпункту 3 пункту 1 Постанови № 28 до обсягу отриманих коштів у кожному поточному місяці враховуються всі джерела надходження коштів, зокрема доходи за договорами про медичне обслуговування населення, укладеними з Національною службою здоров`я, договори про медичне обслуговування населення та інші надходження з джерел, не заборонених законодавством. Установлене правило застосування мінімального розміру оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації вимагає щомісячного моніторингу та прийняття відповідного рішення про його дотримання з урахуванням відсоткового співвідношення отриманих у поточному місяці грошових коштів, у тому числі з урахуванням накопичених залишків. При цьому в інформаційній довідці, наданій позивачем, відсутні відомості про залишок коштів станом на листопад 2024 року, що унеможливлює точний відсотковий прорахунок вірного нарахування коштів на оплату праці працівникам. Отже, через те, що відсутня інформація про кошти, які були на залишку станом на листопад 2024 року, неможливо достименно встановити факт відсутності коштів для оплати праці відповідно до Постанови №28. Також зауважує, що згідно положень статті 103 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Водночас, згідно умов частини 2 статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну умов оплати праці, передбачених статтею 103 КЗпП України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. Зміни умов оплати праці в бік погіршення можуть запроваджуватись законодавством, генеральною, галузевою угодою, колективним договором тощо. Незалежно від правової форми, у якій запроваджуються зміни умов оплати праці в бік погіршення обов`язок повідомлення працівника покладено на роботодавця. Тим часом позивач не надав доказів виконання покладеного на нього обов`язку та ознайомлення працівників зі змінами умов оплати праці.

У період з 17 по 29 вересня 2025 року головуюча суддя перебувала у стані тимчасової непрацездатності, а з 11 по 15 вересня та з 03 по 08 жовтня 2025 року у відпустці.

За результатами ознайомлення з матеріалами справи суд з метою повного та об`єктивного вирішення спору дійшов висновку про необхідність її розгляду в судовому засіданні, про що 20 жовтня 2025 року постановив відповідну ухвалу. Також названою ухвалою продовжено строк розгляду справи на більш тривалий розумний термін та запропоновано позивачу надати суду на підтвердження викладених у позові аргументів копію рішення про зменшення надбавки до заробітної плати за складність і напруженість у роботі для наступних категорій працівників:

Лікарі: зменшення на 5000,00 грн на місяць на одну штатну одиницю.

Молодший медичний персонал, віднесений до категорії посад фахівців: зменшення на 2000,00 грн на місяць на одну штатну одиницю,

та докази ознайомлення з таким працівників позивача, документальне підтвердження розміру накопичених залишків станом на листопад та грудень 2024 року, заперечення на акт перевірки та скаргу на припис, а також отримані за наслідками їх розгляду рішення відповідача, а у відповідача витребувано належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких було проведено захід державного контролю, за наслідками якого прийнято оскаржуваний припис.

24 жовтня 2025 року до суду надійшли документи, витребувані у відповідача.

28 жовтня 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, за результатами розгляду якого суд дійшов висновку про його обґрунтованість, задоволення та відкладення розгляду справи.

12 листопада 2025 року до суду надійшли докази від позивача. У зв`язку з встановленням під час розгляду справи ненадання позивачем повного пакета документів у судовому засідання знову оголошена перерва.

25 листопада 2025 року до суду надійшли додаткові докази позивача.

У судовому засідання представник позивача наполягав на задоволенні позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

На підставі положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на надходження клопотань учасників справи 25 листопада 2025 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження, яка внесена до протоколу судового засідання.

На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Розглядаючи спір по суті, суд, на підставі наявних у справі доказів, установив, що у період з 06 по 19 травня 2025 року посадовими особами відповідача проведено позаплановий захід контролю у формі перевірки в частині додержання законодавства про працю відповідно до статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-ІХ щодо розгляду колективного звернення працівників неврологічного відділення.

За результатами проведеного контрольного заходу 19 травня 2025 року складений акт №ЦЗ/ЖТ/8488/АА№023894, в якому зафіксовано виявлене порушення частини 1 статті 10 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а саме підприємством не було забезпечено нарахування мінімальної заробітної плати в листопаді та грудні 2024 року, а саме медичним сестрам стаціонарного неврологічного відділення в розмірі 13500,00 грн та лікарю-неврологу в розмірі 20000,00 грн.

Також 19 травня 2025 року головним державним інспектором відділу з питань праці Управління інспекційної діяльності у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, відповідно до частини 1 статті 8 та статті 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» прийнятий припис №ЦЗ/ЖТ/8488/АА№023894/П, яким зобов`язано позивача до 20 червня 2025 року усунути порушення частини 1 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Про виконання припису у визначений в ньому строк надати письмове повідомлення, із долученням первинних документів за підписом уповноваженої особи об`єкта відвідування.

Уважаючи такий припис протиправним, КНП «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» звернулося з відповідним позовом до суду.

На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Як убачається з матеріалів справи підставою для висновку про порушення позивачем вимог частини 1 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-ІХ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2136-ІХ) стало виявлення не забезпечення позивачем нарахування мінімальної заробітної плати в листопаді та грудні 2024 року медичним сестрам стаціонару неврологічного відділення та лікарю-невропатологу у розмірі 13500,00 грн та 20000,00 грн, відповідно.

Надаючи правову оцінку такому висновку, суд зауважує на таке.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №108/95-ВР).

Водночас, структура заробітної плати визначена статтею 2 названого Закону, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Підпунктом 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (далі Постанова №1298) установлено надбавки працівникам у розмірі до 50 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати, тарифної ставки) за складність, напруженість у роботі. Граничний розмір зазначеної надбавки для одного працівника не повинен перевищувати 50% посадового окладу.

Відповідно до пункту 4 Постанови №1298 право установлювати працівникам конкретні розміри посадових окладів та доплат і надбавок до них, у тому числі й надбавки за складність, напруженість у роботі, надано керівнику в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків.

Як установлено судом загальними зборами трудового колективу КНП «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» 25 січня 2022 року прийнято рішення про затвердження змін до Колективного договору на 2021 2026 роки. Зокрема розділ V «Формування, регулювання і захист заробітної плати» доповнений пунктом 5.32. Названий пункт передбачає, що лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, молодшим спеціалістів з медичною освітою (фазових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, перший (бакалаврський) рівень вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства встановлювати розмір надбавки за складність та напруженість в роботі чи за високі досягнення у праці до 300% посадового окладу та іншим працівникам розмір надбавки за складність та напруженість в роботі чи за високі досягнення у праці до 50% посадового окладу.

13 січня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №28 «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я» (далі постанова №28).

Відповідно до частин 1 та 4 статті 8 Закону України №108/95-ВР, статті 22 Закону України «Про подолання туберкульозу в Україні», пункту «ж» частини 1 статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров`я та з метою збереження кадрового потенціалу для надання медичної допомоги населенню Уряд установив, що в державних та комунальних закладах охорони здоров`я, які одержали ліцензію на право провадження господарської діяльності з медичної практики:

мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації за виконану у повному обсязі місячну (годинну) норму праці установлюється в межах фонду оплати праці на рівні не менше:

20000 гривень для осіб, які займають лікарські посади у закладах охорони здоров`я, посади фармацевтів у закладах охорони здоров`я, посади професіоналів у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я та посади професіоналів з вищою немедичною освітою у сфері охорони здоров`я;

15000 гривень для осіб, які займають посади у закладах охорони здоров`я лікарів-інтернів, що віднесені єдиними кваліфікаційними вимогами до посад фахівців.

Під час обчислення розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру враховуються основна, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Також названою Постановою передбачено, що зазначені вимоги не поширюються на державні та комунальні заклади охорони здоров`я, які мають укладені з Національною службою здоров`я договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, якщо витрати на оплату праці з нарахуваннями за поточний місяць, що розраховані відповідно до абзаців 3 5 підпункту 1 цього пункту, перевищують 85 відсотків отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків (абзац 2 підпункту 3 пункту 1 Постанови №28).

Факт укладення позивачем договору з Національною службою здоров`я договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій сторони у справі визнають, а тому такий в силу приписів частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не потребує доказування.

На підтвердження наявності підстав для застосування абзацу 2 підпункту 3 пункту 1 Постанови №28 позивач надав суду виписки з усіх відкритих ним рахунків у банківських установах, які підтверджують відсутність накопичених залишків, а також обсяг отриманих від НСЗУ коштів у листопаді та грудні 2024 року.

Зазначені докази з урахуванням наданих відповідачу під час перевірки документів про розмір витрат на оплату праці з нарахуваннями у листопаді та грудні 2024 року підтверджують їх перевищення 85% отриманих у названих місяцях коштів з урахуванням залишків.

Надаючи правову оцінку висновку відповідача про порушення позивачем саме частини 1 статті 10 Закону України №2136-ІХ, суд уважає за необхідне наголосити на такому.

Як убачається з долучених до матеріалів справи копій штатного розпису на 2024 рік і тарифного списку працівників КНП «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» у складі заробітної плати працівників відсутня надбавка за складність та напруженість у роботі.

Отже, названа надбавка не визначена умовами трудового договору, як помилково стверджує відповідач.

Також суд зауважує, що наказами від 29 листопада 2024 року №366/к та від 20 грудня 2024 року №378/к за листопад та грудень 2024 року за складність та напруженість у роботі працівникам підприємства призначені надбавки у зазначених у таких наказах розмірах.

Як убачається з наведених вище положень Постанови №1298 повноваження щодо визначення розміру названої надбавки віднесено до повноважень керівника, які, на переконання суду, є дискреційними.

Підсумовуючи наведене суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами та наведеними відповідачем доводами не підтверджено проведення позивачем оплати праці своїм працівникам не на умовах, визначених трудовим договором.

Таким чином, припис відповідача про зобов`язання позивача усунути порушення вимог частини 1 статті 10 Закону України №2136-ІХ не ґрунтується на нормах чинного законодавства, тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Окрім того, суд зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку №11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ). При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.

Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23).

Установлення судом за результатами розгляду справи підстав для відновлення порушеного права позивача звільняє суд від необхідності надання правової оцінки всім доводам останнього, наведеним у позовній заяві.

Беручи до уваги вище викладене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи письмові пояснення по суті заявлених вимог та докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення з наведених у рішенні підстав.

У силу приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Суд зауважує, що позивачем у цій справі сплачено судовий збір в загальній сумі 969,00 грн згідно з квитанцією № від 17 жовтня 2025 року.

Водночас за змістом частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно усталеної судової практики судовий збір сплачується за основну позовну вимогу та похідну від неї, як за одну позовну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до приписів підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 названого Закону за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідний позов подається до суду.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року №4059-ІХ станом на 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у розмірі 3028,00 грн.

Отже, 605,60 грн сплачені позивачем за подання позову до суду є надмірно сплаченими (3028,00 2422,40) і не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що надмірно сплачені суми судового збору можуть бути повернуті відповідним судом на підставі клопотання позивача в Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 з наступними змінами та доповненнями

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 205, 242-246, 255, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов Комунального некомерційного підприємства «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЦЗ/ЖТ/8488/АА№023894/П від 19 травня 2025 року, складений Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-Західного міжрегіонального управлінням Державної служби з питань праці на користь Комунального некомерційного підприємства «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

15.12.25