Справа № 580/12492/25
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

12 грудня 2025 року Справа № 580/12492/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючої судді Бабич А.М., розглядаючи в спрощеному письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

10.11.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 (далі позивач) до Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області (19402, Черкаська обл., Черкаський р-н, м.Корсунь-Шевченківський, вулиця Шевченка, будинок 42; ) (далі відповідачі) про:

визнання протиправним і скасування розпорядження заступника міського голови М.В.Луценка від 11.04.2025 №48-к Про встановлення премії керівнику підприємства комунальної форми власності ОСОБА_2 ;

зобов`язання розглядати на її пленарних засіданнях питання щодо надання пропозицій міському голові для преміювання керівників комунальних підприємств, що перебувають у комунальній власності відповідача.

Обґрунтовуючи зазначив, що відповідач порушує його права, як депутата, у вказаних питаннях належного розгляду та прийняття рішень.

Ухвалою суду від 17.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи правилами спрощеного позовного провадження.

02.12.2025 представник відповідача подав суду відзив, яким просив відмовити в повному обсязі у задоволенні адміністративного позову. Стверджує, що неправильно визначив його відповідачем. Вважає, що належним відповідачем у цій справі є міський голова або особа, яка його її замінює. Саме до їх компетенції відноситься видання розпоряджень. Процедура підписання (видача) розпорядження про преміювання керівника комунального підприємства заступником міського голови здійснювалася у порядку встановленому законом. Не погоджується із твердженням позивача щодо незатвердження чи не поданні керівником комунального підприємства фінансового плану, адже процедури та механізму подачі такого фінансового документа ні Урядом на загальному, ні міською радою на місцевому рівні не прийнято. Вказує, що позивач не є стороною контракту з керівником КП «Тепломережа» від 02.08.2015 №53 та Додаткової угоди №7 від 01.11.2024 до цього контракту. Звертає увагу на тому, що позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин щодо покладання обов`язків керівника органу місцевого самоврядування на час його відсутності на іншу посадову особу та щодо встановлення та визначення розміру премії директору КП «Тепломережа» Позднякову А.О. Тому розпорядження міського голови від 11.04.2025 №48-к не породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

08.12.2025 надійшла відповідь на відзив позивача, яким повністю підтримує позовні вимоги. Вважає, що визначив правильно відповідача у справі. Видаючи спірне розпорядження, відповідач, в особі заступника міського голови, діяв як уповноважений представник органу місцевого самоврядування. Стверджує, що відповідач є юридичною особою, яка є засновником КП «Тепломережа». У свою чергу, КП «Тепломережа» є роботодавцем А.О.Позднякова , від імені якої колишнім міський головою укладено Контракт № 53 від 02.08.2015. Відповідач в особі заступника міського голови М.В.Луценка порушив його права, як депутата відповідача, оскільки, видавши спірне розпорядження, відповідач позбавив його участі в розгляді на сесії міської ради питання щодо надання пропозицій в.о.міському голові В.С.Мацюку щодо преміювання керівника КП «Тепломережа» ОСОБА_2 за 1-й квартал 2025 року, що передбачено 2.1. Положенням про преміювання. Обґрунтовуючи необхідність подання позовної заяви зазначає, що безпідставними діями відповідач порушив позивача права, як депутата місцевої рад. Вважає, що порушено його право брати участь у дебатах, звертатися із запитами, ставити запитання доповідачам, співдоповідачам, головуючому на засіданні (п.9 ч.2 ст.19 Закону №93-IV); виступати з обґрунтуванням своїх пропозицій та з мотивів голосування, давати довідки (п.12 ч.2 ст.19 Закону №93-IV).

08.12.2025 на адресу суду надійшло клопотання позивача вх.№60917/25 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Обґрунтовуючи зазначив, що відповідно до ч.4 ст.12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження нормативно-правових актів. Стверджує, що ця справа повинна розглядатися за правилами загального позовного провадження, оскільки наявний значний обсяг доказів у справі, справа має значний суспільний інтерес для керівників комунальних підприємств.

Оцінивши доводи Клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Згідно з ч.5 ст.12 Кодексу про адміністративне судочинство України (далі КАС України) умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом. Суд згідно з ч.6 вказаної статті може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Тобто, письмова форма судового розгляду справи не свідчить про позбавлення особи права на судовий захист.

Предметом вказаного вище спору не є складним. Сторони подали заяви та докази, зміст яких не викликає сумнівів або труднощів у перевірці.

Згідно з п.3 Указу №64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Внаслідок викладеного на час вирішення цієї справи в Україні діють особливі умови щодо переміщення та перебування осіб, що вимагають забезпечення створення умов для їх фізичного захисту та безпеки. Суд врахував місцезнаходження сторін на території, що зі значною інтенсивністю протягом всього запровадженого воєнного стану перебуває під загрозою повітряної тривоги. Періодичність оголошених повітряних тривог у Черкаській області дають підстави для висновку щодо ризикованості переміщення осіб до місцезнаходження суду та іноді унеможливлення проведення відкритих судових засідань протягом їх дії.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Тому діяльність органів державної влади не повинна створювати загрозу життю та здоров`ю людей.

Форми адміністративного судочинства унормовані в ст.12 КАС України та не передбачають наявності повноважень їх обрання сторонами. Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються, відповідно до ч.5, цим Кодексом.

Згідно з ч.3 вказаної статті загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Суд не погоджується із доводам заявник щодо того, що підставами та предметом цієї справи є оскарження нормативно-правових актів.

У п.18 ч.1 ст.4 КАС України надається дефініція поняттю «нормативно-правовий акт». Законодавець визначив, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

З огляду на заявлені доводи та вимоги спір виник щодо оскарження саме індивідуального акту, що згідно з п.19 ч.1 ст.4 КАС України є актом (рішенням) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, жодного обставини чи факту, що спір повинен розглядатися за правилами загального позовного провадження, суду не надано.

Суд врахував та акцентує увагу сторін, що усні пояснення особи не є засобом доказування. Зокрема, згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В Заяві не зазначено об`єктивних доводів з приводу обставин, з`ясування яких може становити труднощі та потребують проведення судового засідання. Зважаючи на використані засоби доказування, спір можливо вирішити на підставі письмових доказів у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст.159 КАС України заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив; заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Оскільки у цій справі судове засідання не призначалося, спірні правовідносини не є складними, відсутні підстави для задоволення Клопотання.

Керуючись ст. ст.2-20, 44-49, 72-80,159, 259-263, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні клопотання позивача від 08.12.2025 вх.№60917/25 про розгляд адміністративної справи правилами загального позовного провадження.

2. Розглянути справу правилами спрощеного письмового провадження.

3. Копії ухвали направити учасникам спору.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Анжеліка БАБИЧ