Справа № 420/35925/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ), в якому позивач просить суд: - визначити протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ №57 від 17.09.2025 про відмову йому - ОСОБА_1 , у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; - зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 період його - ОСОБА_1 , роботи з 22.05.2015 по 10.08.2020 в АТ «Київметробуд» Тунельний загін №7, за наслідком якого здійснювати виплату пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 08.09.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працював на посадах, які включено до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

По досягненню пенсійного віку він звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, за результатом розгляду якої відповідачем прийнято рішення №57 від 17.09.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Позивач вважає рішення протиправним, оскільки відповідачем протиправно не зараховано до його пільгового стажу період роботи з 22.05.2015 по 10.08.2020, який підтверджується записами трудової книжки. Отже підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи. При цьому, на працівника не можна покладати відповідальність за непроведення атестації робочих місць.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 27.10.2025 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 10.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у строк не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження.

Представник відповідача ГУ ПФУ подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки проведення атестації робочих місць є обов`язковою умовою для зарахування до пільгового стажу роботи та регулюється Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою КМУ від 01.08.1992 № 442.

Представник вказує, що за наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж становить 35 років 9 місяців 17 днів.

За результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано згідно наданих документів період навчання з 01.09.1987 по 29.06.1990, оскільки в дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії. Необхідно надати уточнюючу довідку з навчального закладу. Пільговий стаж позивача становить за Списком № 1 становить 3 роки 3 місяці. До стажу на пільгових умовах не зараховано періоди роботи згідно довідки від 17.08.2021 № 38, оскільки довідка не відповідає додатку № 5, а саме: - відсутній обов`язковий підпис начальника відділу кадрів, що ставить під сумнів її належне оформлення; - у наказі про результати атестації робочих місць від 10.03.2017 № 10 зазначено проведення атестації в м. Новодністровськ, тоді як заявник у період з 01.06.2017 по 11.06.2019 згідно наказів від 02.06.2017 № 177 о/с та від 10.06.2019 № 162 о/с працював на дільниці № 2 у м. Кривий Ріг, що не підтверджує атестацію саме його робочого місця; - наказ про результати атестації робочих місць від 10.03.2017 № 10 не завірено належним чином, що робить його юридично недійсним для підтвердження пільгового стажу. Таким чином, відсутність належного оформлення довідки та невідповідність атестаційних документів вимогам законодавства унеможливлює зарахування зазначених періодів роботи до стажу на пільгових умовах.

Відсутність підтвердження пільгових документів унеможливлює підтвердження факту зайнятості на роботах із шкідливими або важкими умовами праці, що є обов`язковою умовою для зарахування до пільгового стажу. Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 57 від 17.09.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону у зв`язку з відсутністю пільгового стажу 7 років.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .

08.09.2025 позивач у віці 53 років 10 місяців звернувся до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, яку розглянуто ГУ ПФУ та прийнято рішення №57 від 17.09.2025 року, яким заявнику відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність пільгового стажу, який не зарахований, оскільки згідно пільгової довідки від 05.06.2023 №18-22/78 періоди роботи згідно довідки від 17.08.2021 №38, оскільки довідка не відповідає додатку №5, а саме: відсутній підпис начальника відділу кадрів. В наказі про результати атестації робочих місць від 10.03.2017 №10 зазначено, що атестація проводилась в м. Новодністровськ, тоді як з 01.06.2017 по 11.06.2019 згідно наказів від 02.06.2017 №177 о/с та від 10.06.2019 № 162 о/с заявника переведено на дільницю № 2 м. Кривій Ріг, також наказ №10 не завірено.

Позивач, вважаючи рішення №57 від 17.09.2025 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши надані учасниками справи заяви по суті та докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ №57 від 17.09.2025 заявнику відмовлено у призначенні пенсії через відсутність пільгового стажу, при цьому не зараховано пільговий стаж згідно довідки від 17.08.2021 №38, оскільки довідка не відповідає додатку №5, а саме: відсутній підпис начальника відділу кадрів. В наказі про результати атестації робочих місць від 10.03.2017 №10 зазначено, що атестація проводилась в м. Новодністровськ, тоді як з 01.06.2017 по 11.06.2019 згідно наказів від 02.06.2017 №177 о/с та від 10.06.2019 № 162 о/с заявника переведено на дільницю № 2 м. Кривій Ріг, також наказ №10 не завірено.

Статтею 62 Закону №1058-IV визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до ч.1 ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Процедура застосування Списків №1 і №2 визначена Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі Порядок №383).

Відповідно до п. 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Посади, зокрема, насипальника цементу, пакувальника цементу, машиніста екскаватора, передбачені Списком №1, затвердженим постановою КМУ від 24.06.2016 №461, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Згідно з записами №62, 64, 65, 67 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.08.1990 року ОСОБА_1 22.05.2015 прийнятий на роботу до АТ «Київметробуд» бетонярем 3-го розряду на підземні роботи з повним робочим днем в м.Новодністровськ, з 01.05.2017 переведений машиністом екскаватора 4 розряду на дільницю в м. Кривий Ріг, з 01.06.2017 переведений на підземні роботи з повним робочим днем машиністом екскаватора на дільницю в м. Кривий Ріг, з 12.06.2019 переміщений на дільницю в м. Новодністровськ на підземні роботи з повним робочим днем машиністом екскаватора 4 розряду, 10.08.2020 року звільнений з посади за власним бажанням.

На період внесення записів до трудової книжки позивача в спірні періоди діяла Інструкція, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58).

Відповідно до п.1.1. Інструкція №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд вважає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу та підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Відповідач не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо трудової діяльності позивача. Судом, в свою чергу, також не встановлено будь-яких виправлень або помилок у записах трудової книжки.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період з 22.05.2015 по 10.08.2020, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу, переведення (переміщення) та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

При цьому, атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою КМУ від 01.08.1992 №442 (далі Порядок №442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 (далі Методичні рекомендації №41).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій №41 періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій №41 передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до п.8-9 Порядку №442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Системний аналіз норм Закону №1788-ХІІ та Порядку №442 дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

У спірний період з 22.05.2015 по 10.08.2020 АТ «Київметробуд» проводилась атестація робочих місць, про що містяться записи №63, 66, 68 у трудовій книжці позивача згідно з якими за результатами атестації робочих місць за умовами праці по дані професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1. Накази №16 від 06.06.2013 та №10 від 10.03.2017.

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.

Водночас, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, необхідними умовами для виникнення права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення саме факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд враховуючи, що період роботи позивача з 22.05.2015 по 10.08.2020 підтверджений записами у трудовій книжці та повинен бути зарахований до пільгового стажу, дійшов висновку, що відповідачем не доведено законності прийнятого рішення №57 від 17.09.2025.

Між тим, пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005 року, встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З оскаржуваного рішення не вбачається, чи був відповідачем проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії, тобто не вбачається чи є єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу не зарахування йому до стажу спірних періодів роботи, що визнано судом неправомірним.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд вважає, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення №57 від 17.09.2025 підлягають задоволенню.

При цьому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом зобов`язання ГУ ПФУ зарахувати до пільгового стажу період роботи позивача з 22.05.2015 по 10.08.2020 та повторно розглянути заяву позивача від 08.09.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд на підставі наданих доказів в їх сукупності дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно наявної в матеріалах справи квитанції позивач за подання адміністративного позову сплатила 1211,20 грн судового збору.

Суд вважає, що на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №57 від 17.09.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 22.05.2015 по 10.08.2020 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.09.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1000 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва