Справа № 758/4256/20
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2025 року Справа № 758/4256/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченка Є.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №758/4256/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Київпастранс" про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс», у якому просить:
- зобов`язати відповідача щорічно на суму невиплаченого боргу нарахувати 3 % річних за борговим зобов`язанням;
- зобов`язати відповідача на загальну суму боргу нарахувати пеню у розмірі 120 % річних від найвищої облікової ставки Нацбанку України на дату сплати боргу, в строк не більше одного місяця;
- у разі невиконання рішення в строк до одного місяця з дня, наступного на всю суму боргу нараховувати пощоденно пеню в розмірі 120 % річних від найбільшої облікової ставки Нацбанку України та 3 % річних за грошовим зобов`язанням відповідно до рішень ЄСПЛ - джерела права проти України по день повної виплати боргу без будь-яких обмежень конституційного права.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом І групи з 25 жовтня 1999 року, його захворювання пов`язане із роботами із ліквідації наслідків на ЧАЕС.
Вказав, що при виконанні своїх трудових зобов`язань згідно з наказом Київського управління пасажирського автотранспорту від 26.04.1986 № 364 вннаслідок виконання завдання з евакуації населення в смт. Прип`ять отримав ядерну шкоду.
При цьому, у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я з травня 1986 року по 04 березня 1991 року хворів та мав тимчасову втрату непрацездатності протягом 377 днів. Позивачем вказано, що ознайомившись з пенсійною справою, він дізнався, що йому невірно нараховано та виплачено грошові кошти за листками непрацездатності в період з 1986 року по 1991 рік, а саме: при розрахунку фактичного заробітку згідно з наказом Київського управління пасажирського автотранспорту від 26.04.1986 № 364 відповідачем застосовано помилкову кількість відпрацьованих годин.
За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх прав, звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18.05.2020 позов ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог (а.с. 29-45).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2020 у задоволенні клопотання Комунального підприємства Київпастранс про закриття провадження в справі №758/4256/20 - відмовлено.
На виконання положень Закону України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (в редакції Закону України від 16.07.2024 № 3863-IX "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ") матеріали судової справи № 758/4256/20 надійшли до Сумського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 справу прийнято до провадження, розпочато розгляд справи по суті спочатку, призначено судовий розгляд справи у порядку письмового провадження, встановлені строки для подання письмових пояснень щодо актуальності даного спору та процесуальної позиції по суті заявлених позовних вимог.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом І групи з 25 жовтня 1999 року, його захворювання пов`язане із роботами із ліквідації наслідків на ЧАЕС (а.с. 5).
Відповідно до змісту довідок від 15.04.1997 № 310/05 (а.с. 39) і від 15.04.1997 № 311/05 (а.с. 40) кількість фактично відпрацьованих ОСОБА_1 годин за роботу в зоні відчуження становить 15,17 годин.
Відповідно до довідки від 24.09.1996 № 845/05 (а.с.48) ОСОБА_1 проведено перерахунок листків тимчасової непрацездатності за період з 1986 року по 1990 рік та виплачена сума в розмірі 6258 руб. 06 коп. Окрім того, повідомлено про знищення листів непрацездатності у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказував, що ознайомившись з пенсійною справою, він дізнався, що йому було невірно нараховано та виплачено грошові кошти за листками непрацездатності в період з 1986 року по 1991 рік (377 днів тимчасової непрацездатності), які підлягали оплаті із фактичного страхового заробітку за відпрацьований час без обмеження двома тарифними ставками або посадовими окладами, посилаючись при цьому на Закон УРСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Так, у період з 1986 по 1991 роки допомога з державного соціального страхування, зокрема тимчасової непрацездатності, надавалась відповідно до Основних умов забезпечення допомогами з державного соціального страхування, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 23 лютого 1984 року №191 (далі - Основні умови), у порядку, передбаченому Положенням про порядок забезпечення допомогами з державного соціального страхування, затвердженим постановою Президії ВЦСПС від 12 листопада 1984 року №13-6 (Далі - Положення).
Державне соціальне страхування робітників і службовців підприємств установ, організації, у цей період, здійснював профспілковий комітет підприємства, установи, організації, який призначав допомогу по соціальному страхуванню, згідно з Положенням про права профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим Указом Президії Верховної Ради СРСР від 27 вересня 1971 № 2151-VIII.
Відповідно до п.п.46-49 Основних умов допомога, зокрема, з тимчасової непрацездатності обчислювалась з фактичного заробітку робітника або службовця. При цьому для обчислення допомоги з тимчасової непрацездатності, крім випадків трудового каліцтва або професійного захворювання, фактичний заробіток ураховувався в сумі, що не перевищує подвійного посадового (місячного) окладу або подвійної тарифної ставки. Працівникам, робочий час яких не піддавався обліку, допомога обчислювалась з фактичного заробітку, що не перевищував подвійного посадового (місячного) окладу або подвійної тарифної ставки, також і при трудовому каліцтві, професійному захворюванні, вагітності та пологах.
У фактичному заробітку, з якого обчислювалась допомога, ураховувались всі види заробітної плати, на які за діючими правилами нараховувались внески на соціальне страхування, включаючи доплати за сполучення професій (посад), у тому числі за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, за розширення зон обслуговування або збільшення обсягу роботи, виконуваної протягом установленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни). У зазначеному заробітку не враховувалось: заробітна плата за роботу в понаднормовий час і по сумісництву, різного роду виплати одноразового характеру, доплата за роботу, що не входить в обов`язку робітника або службовця по основній роботі.
Допомога призначалась профспілковим комітетом підприємства, установи, організації або створюваної їм комісією із соціального страхування й виплачувалась підприємством, установою, організацією за місцем роботи або навчання в рахунок внесків на соціальне страхування.
Відповідно до п.3 Положення допомога, за загальним правилом, видавалась, якщо право на їхнє одержання настало в період роботи (включаючи й час випробування й день звільнення).
Згідно з п.5 Положення допомога призначалась, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше 6 місяців від дня відновлення працездатності, установлення інвалідності, закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, народження дитини або від дня смерті. При цьому допомога з тимчасової непрацездатності за минулий час видавалась не більш ніж за 12 місяців з дня звернення за допомогою.
Виплата допомоги за минулий час (повністю або частково) з ініціативи профспілкових органів (наприклад, у результаті перевірки правильності призначення й виплати допомог) проводилась з дотриманням тих же строків.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що розрахунок виплат за листками непрацездатності за період з 1986 року по 1991 рік не відповідав зазначеним вище Основним умовам забезпечення допомогами з державного соціального страхування, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 23 лютого 1984 року №191, а також Положенню про порядок забезпечення допомогами з державного соціального страхування, затвердженим постановою Президії ВЦСПС від 12 листопада 1984 року №13-6.
При цьому, посилання позивача на те, що оплата лікарняних листків по тимчасовій непрацездатності за період з травня 1986 року по 04 березня 1991 рік повинна бути проведена у відповідності до вимог Закону УРСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ, який прийнято 28 лютого 1991 року, є помилковим, оскільки Постановою Верховної Ради Української РСР № 797-ХІІ від 28 лютого 1991 року "Про порядок введення в дію Закону Української РСР" "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" цей Закон введено в дію з 01 квітня 1991 року, тобто після спірного періоду, відтак цей Закон не може бути застосовано при нарахування виплат за листками непрацездатності за період з травня 1986 року по 04 березня 1991 рік.
Як передбачено частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. За приписами ч. 2 ст. 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 79 КАС України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк.
Отже, наведеними положеннями процесуального закону передбачено, що сторони судового процесу, у тому числі й позивач, повинні брати активну участь у збиранні доказової інформації з метою підтвердження обґрунтованості своєї позиції перед судом. Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності у судовому процесі. Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.
Тобто обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач.
Даний висновок суду повністю кореспондується із правовим висновком, висловленим у постанов Верховного Суду від 25.06.2020 року по справі № 520/2261/19, де вказано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Як вже встановив суд, позивач належних та допустимих документів, які б підтверджували факт неправильного розрахунку відповідачем виплат за листками непрацездатності за період з 1986 року по 1991 рік не надав, тоді як за спірний період позивачу була нарахована і виплачені грошові кошти за листками непрацездатності в період з 1986 року по 1991 рік у належному розмірі відповідно до положення законодавства, що діяло та було чинним на той час.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Київпастранс" про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко