Справа № 440/1165/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 грудня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/1165/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бевзи В.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Китайгородської І.О.,

прокурора - Лисенко Н.М.,

представника заявника Завалій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Акціонерного товариства "Полтава-Банк" про відстрочення виконання рішення у справі №440/1165/25 за позовом виконувача обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАФ Гарант", Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Крайт", Акціонерного товариства "Полтава-Банк", ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

27.11.2025 до суду надійшла заява Акціонерного товариства "Полтава-Банк" про відстрочення виконання рішення у справі №440/1165/25 за позовом виконувача обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації, Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАФ Гарант", Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Крайт", Акціонерного товариства "Полтава-Банк", ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії

У поданій заяві Акціонерне товариства "Полтава-Банк", просить відстрочити до 31.03.2026 виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду за адміністративним позовом виконувача обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації, Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради, Полтавська відповідальністю "ПАФ Гарант", Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Крайт", Акціонерного товариства "Полтава- Банк" про зобов`язання вчинити певні дії, яким суд зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАФ Гарант", ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю "ТВК Крайт", Акціонерне товариство "Полтава-банк" протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення "Державний банк (Готель "Театральний")" за адресою: вул. Соборності, 19 у м. Полтаві, на умовах і в порядку, що визначені на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 р. № 1768.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 заяву Акціонерного товариства "Полтава-Банк" про відстрочення виконання рішення у справі №440/1165/25 за позовом виконувача обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації, Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАФ Гарант", Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Крайт", Акціонерного товариства "Полтава-Банк", ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії призначити до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника.

Сторони про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував.

Судові засідання із розгляду цієї заяви призначені 04.12.2025 (не відбулось внаслідок технічних перешкод системи звукозапису ВКЗ), 10.12.2025 (в яке з`явились заявник, боржник та прокурор), 16.12.2025 (в яке з`явились заявник та прокурор).

Розглянувши заяву та додані до неї матеріали, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено наступне.

Виконувач обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації, Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАФ Гарант", Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Крайт", Акціонерного товариства "Полтава-Банк", ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАФ Гарант" (, адреса: вул. Ради Європи, 15, смт. Гоголеве, Миргородський район, Полтавська область, 38310), ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), Товариство з обмеженою відповідальністю "ТВК Крайт" (, адреса: вул. Решетилівська, 51А, м. Полтава, 36007), Акціонерне товариство "Полтава-банк" (, адреса: вул. Пилипа Орлика, 40А, м. Полтава, 36000) протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради (, адреса: майдан Незалежності, буд. 5, м. Полтава) охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення "Державний банк (Готель "Театральний")" за адресою: вул. Соборності, 19 у м. Полтаві, на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 по справі №440/1165/25 позов виконувача обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації (майдан Незалежності, буд. 5, м. Полтава, Полтавська область, 36003, ідентифікаційний код 43434119), Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАФ Гарант", Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Крайт", Акціонерного товариства "Полтава-Банк", ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАФ Гарант", ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю "ТВК Крайт", Акціонерне товариство "Полтава-банк" протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення "Державний банк (Готель "Театральний")" за адресою: вул. Соборності, 19 у м. Полтаві, на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.

21.07.2025 Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи №440/1165/25.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Крім того, обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України також передбачена також нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

З аналізу наведеного вище вбачається, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац 1 підпункт 3.2 пункт 3, абзац 2 пункт 4 мотивувальної частини).

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим адміністративним судом способом. Вирішуючи питання про встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору та інші обставини справи.

Суд зазначає, що наведені норми не містять конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового акта, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку право вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин.

З огляду на те, що конкретний перелік обставин, за наявності яких суд може відстрочити виконання судового рішення, не встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, суд вирішує питання про відстрочення виконання судового рішення, виходячи із конкретних обставин, які впливають на спроможність сторони виконати судове рішення, та балансу між інтересами стягувача та боржника.

Відстрочення є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Однак, ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.12.2019 року у справі №2а/0570/6531/2011, від 30.01.2020 у справі №819/150/17.

Таким чином, єдиною правовою підставою для відстрочення виконання судового рішення можуть бути виняткові обставини, які ускладнюють його виконання. Факт наявності таких обставин має підтверджуватись певними доказами, як це встановлено положеннями статей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому, обов`язок доказування покладається на сторони, а тому кожна сторона повинна довести наявність тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зі змісту заяви АТ "Полтава-банк" про відстрочення виконання рішення суду встановлено, що АТ "Полтава-банк" висловлював свою готовність в будь-який момент укласти охоронних договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури "Державний банк" (Готель "Театральний")", що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 19, про що було повідомлено Департамент культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради в тому числі також листом вих. 011-001/461 від 11.02.2025. Також, листом вих. 011-001/1979 від 21.07.2025 повторно запропонував Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради та Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації укласти охоронний договір на належну Банку частину щойно виявленого об`єкту культурної спадщини "Державний банк" (Готель "Театральний")", що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 19 на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768. Документи, що підтверджують право власності на нежитлові приміщення, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 19 було надано Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради.

АТ Полтава-банк (в особі представників) спільно з представниками Департаментукультури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради здійснив візуальне обстеження об`єкта культурної спадщини Державний банк (Готель Театральний), що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 19 та підписав зі своєї сторони акт візуального обстеження з фотофіксацією вказаного об`єкту. Свій примірник акту візуального обстеження АТ Полтава-банк поки що не отримав. У зв`язку з тим, що з моменту складання акту візуального обстеження минуло більш ніж 3 (три) місяця, АТ Полтава-банк листом вих. 011-001/1979 від 21.07.2025 запропонував Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради забезпечити участь в обстеженні об`єкту культурної спадщини чи його частину представників Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради. Цим листом Банк просив Департамент повідомити про час та місце укладення (підписання) охоронного договору на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини Державний банк (Готель Театральний), що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 19.

Листом від вих. 011-001/3082 від 19.11.2025 АТ Полтава-банк також запропонував забезпечити участь представників Департаменту в повторному обстеженні об`єкту культурної спадщини Державний банк (Готель Театральний), що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 19 чи його частини 21 листопада 2025 року о 10:00 годині. 21 листопада 2025 року о 10:00 годині АТ Полтава-банк (в особі представників) спільно з представниками Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради здійснив візуальне обстеження об`єкта культурної спадщини Державний банк (Готель Театральний), що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 19. Акт візуального обстеження АТ Полтава-банк зі сторони Департаменту культури, молоді та сім`ї поки що не отримав.Департамент культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради обґрунтовано також вважає, що виготовлення облікової документації є необхідним умовою для укладення охоронного договору. Разом з цим, в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду зазначено, що …дійсно, на Департамент культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради покладено обов`язок з виготовлення облікових документів.Наведені обставини є об`єктивними обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили неможливим, оскільки вплинути на подальше виконання рішення суду в АТ Полтава-банк не має можливості.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявником доведено наявність обставин, що суттєво ускладнюють або унеможливлюють виконання судового рішення.

Заявником підтверджено те, що від виконання рішення він не ухиляється та не уникає його виконання, а шукає способи укласти з Департаментом культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення "Державний банк (Готель "Театральний")" за адресою: вул. Соборності, 19, що, в свою чергу, є виявом добросовісності намірів заявника по виконанню зобов`язань, встановлених судом.

Суд зазначає, що спірним питанням під час виконання цього рішення суду - є нескладення уповноваженим органом відповідної облікової документації на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення.

Прокурор у судовому засіданні 10.12.2025 також зазначила, що прокуратура не готувала відповідний позов до уповноженого органу із вимогою зобов`язати здійснити дії щодо складення відповідної облікової документації на на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення, у той же час прокурор не змогла відповісти на питання суду:

"Яким чином відповідач може укласти охоронний договір, якщо уповноважений орган не забезпечив складення відповідної облікової документації на такий об`єкт".

Пояснення прокурора зводились до того, що інші органи місцевого самоврядування у Полтавській області укладають договори без складення облікової документації, а заявний доказів ухилення Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради від укладення охоронного договору суду не надав, тобто перешкоди для виконання рішення суду відсутні.

Також судом встановлена обставина, що заявник не надав офіційну відмову Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення "Державний банк (Готель "Театральний")" за адресою: вул. Соборності, 19 у м. Полтаві, на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768, без відповідної облікової документації.

У той же час, Департамент культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради охоронний договір із відповідачем не уклав, заперечення щодо цієї заяви суду не надав.

Пояснення щодо складення відповідної облікової документації уповановажений органом суду не надав.

Відповідно до Закону України Про охорону культурної спадщини, Кабінет Міністрів України 28 грудня 2001 року постановою №1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі - Порядок №1768).

Згідно із пунктами 1, 2 Порядку №1768 охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.

Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Пунктом 5 Порядку №1768 встановлено, що охоронний договір укладається на пам`ятку чи її частину за видами об`єктів культурної спадщини.

Відповідно до пункту 6 Порядку №1768, в охоронному договорі зазначається режим використання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини, у тому числі території, на якій вони розташовані.

Охоронні договори укладаються на пам`ятки культурної спадщини національного, місцевого значення, а також на щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини з урахуванням особливостей, передбачених цим Порядком (п. 7 Порядку №1768).

Пунктом 20 Порядку №1768 визначено, що охоронний договір на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи його частину складається за формою згідно з додатком 2 та повинен містити такі додатки:

1) акт візуального обстеження з фотофіксацією, що не перевищує трьох місяців до дати укладення охоронного договору. Для комплексів (ансамблів) складається окремий акт на кожну їх складову. Акт візуального обстеження поновлюється не рідше ніж раз на три роки. Якщо стан об`єкта культурної спадщини значно змінився після проведення робіт на об`єкті, - протягом п`яти календарних днів після його зміни;

2) план території об`єкта культурної спадщини;

3) облікова картка (форма якої визначається МКСК).

Пунктом 1.5 розділу І Наказу Міністерства культури України від 11.03.2013 №158, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 квітня 2013 р. за № 528/23060, Про затвердження Порядку обліку об`єктів культурної спадщини (далі Порядок №158) визначено, фінансування робіт зі складання облікової документації, паспортизації, інвентаризації та моніторингу здійснюється за рахунок видатків, передбачених у державному та місцевих бюджетах, а також за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до пункту1.2 розділу І Порядку №158 визначено, що уповноважений орган - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні (військові) адміністрації, а відповідно до пункту 2.1 Порядку №158 - виявлення нерухомих об`єктів культурної спадщини та складання на них відповідної облікової документації забезпечують уповноважені органи.

Пунктом 3.1 Порядку №158 визначено, що на об`єкт, який виявлено в процесі досліджень і щодо якого подано Картку до органу охорони культурної спадщини, складається облікова документація у складі облікової картки за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку, до якої додаються коротка історична довідка та фотофіксація.

МКСК - Міністерство культури України.

Відповідачі також не надали суду звернення до Міністерства культури України щодо того, який уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складення відповідної облікової документації на такий щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення.

Заявник зазначив, що позов до уповноваженого органу із вимогою зобов`язати здійснити дії щодо складення відповідної облікової документації на на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення не подавав.

Прокурор повідомила суду, що органами прокуратури розглядається питання подання відповідних позовів до уповноважених органів щодо складення відповідної облікової документації на щойно виявлені об`єкти культурної спадщини та вивчається прокуратурою судова практика Західного регіону України.

Учасники справи не надали суду докази звернення із заявами про роз`яснення цього рішення суду на підставі правових висновків Верховного Суду, які зазначені у цій ухвалі суду.

Суд зазначає, що правовідносинам (предмету та підставам, що виникають у подібних (релевантних) обставинах) Верховний Суд після ухвалення рішення у цій справі неодноразово вже надавав свою оцінку у постановах, які зазначені судом у цій ухвалі, та які на переконання суду є подібними для спірних правовідносин в частині можливості добросовісного виконання обов`язку укладення охоронного договору без складення відповідної облікової документації уповноваженим органом на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів 2 червня 2016 року № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спірні правовідносини виникли відносно щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення, яким користуються відповідачі щодо неможливості укладення охоронного договору, внаслідок відсутності складення облікової документації на такий щойно виявлений об`єкт уповноваженим органом, відповідно до законодавства.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2025 року у справі №440/8821/22 постановлені наступні правові висновки:

ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини", в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 1805-III) пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Відповідно до статті 23 Закону № 1805-III усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

При передачі пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам`ятка, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до вимог чинного пам`яткоохоронного законодавства будівля на теперішній час не є пам`яткою, оскільки процедура надання цього статусу була не завершена.

Водночас за правилами пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1805-III об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що спірний об`єкт було включено до переліку пам`ятників історії та архітектури місцевого значення рішенням Полтавської міської ради народних депутатів ще 24.02.1993 - в період дії Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" (Закон N 3600-IX).

Таким чином, в силу приписів пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1805-III спірний об`єкт визнаний пам`яткою культурної спадщини.

В цій частині суд апеляційної інстанції свої висновки обґрунтував з покликанням на статтю 17 Закону N 3600-IX, відповідно до якої переліки пам`яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів.

Висновку про те, що процедура надання об`єкту статусу пам`ятки місцевого значення не була завершена суд апеляційної інстанції дійшов на підставі того, що місто Полтава не було містом республіканського значення.

Водночас за змістом статті 17 Закону №3600-IX переліки пам`яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами усіх обласних та міських рад, а не лише міст республіканського підпорядкування.

Згадка в статті 17 Закону №3600-IX про міста республіканського підпорядкування лише уточнює, що вона поширює свою дію і на міста зі спеціальним республіканським статусом, а не виключно на них.

Суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про відсутність у відповідача обов`язку укласти охоронний договір та скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Покликання відповідача на висновки Верховного Суду у постанові від 09.09.2025 у справі №440/10514/23, є безпідставними, оскільки фактичні обставини у цій справі відрізняються від обставин справи, яка розглядається.

Так, на відміну від справи, яка розглядається, у справі №440/10514/23 Суд виходив з того, що будівля, щодо якої вирішувалось питання укладення охоронних договорів, є щойно виявленим об`єктом культурної спадщини, а не пам`яткою архітектури.

Крім того, на відміну від справи, яка розглядається, у справі № 440/10514/23 судами було встановлено відсутність паспорта щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, а також що відповідачі не ухилялись від укладення охоронного договору, а самостійно звертались до уповноважених органів для вирішення питання його укладення.

Водночас, оскільки об`єкт, щодо якого у відповідача є обов`язок укласти охоронний договір, в силу закону є саме пам`яткою культурної спадщини, тому в резолютивній частині рішення суду першої інстанції слова щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення необхідно замінити на слова пам`ятку культурної спадщини.

У постанові Верховного Суду від 09.09.2025 у справі №440/10514/23 ухвалені наступні висновки:

12. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.

13. В цій справі перевірці підлягають висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності чи відсутності підстав для зобов`язання відповідачів вчинити дії, пов`язані з укладенням охоронних договорів на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини.

14. Частинами четвертою та п`ятою статті 54 Конституції України визначено, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

15. Законом України від 20.09.2006 № 165-V Про ратифікацію Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи ратифіковано Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи від 03.10.1985 (далі - Конвенція), відповідно до статті 3 якої кожна Сторона зобов`язується: 1. вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; 2. за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць.

16. За змістом статті 1 Конвенції вираз "архітектурна спадщина" включає, зокрема, такі нерухомі об`єкти як пам`ятки, тобто усі будівлі та споруди, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення, включаючи усі особливості їхнього технічного виконання та оздоблення.

17. Статтею 4 цієї Конвенції визначено, що кожна Сторона зобов`язується, зокрема, запобігати спотворенню, руйнуванню або знищенню об`єктів спадщини, що охороняються.

18. Положеннями статті 10 Конвенції визначено, що кожна Сторона зобов`язується прийняти комплексну політику збереження архітектурної спадщини, яка заохочує програми реставрації та підтримання в належному стані архітектурної спадщини.

19. Відповідно до статті 15 Конвенції кожна Сторона зобов`язується утверджувати у громадській думці розуміння необхідності збереження архітектурної спадщини як елемента культурної самобутності і джерела натхнення і творчості для сьогоднішніх і прийдешніх поколінь.

20. Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон №1805-ІІІ.

21. За визначенням, наведеним в статті 1 Закону №1805-ІІІ об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.

22. Відповідно до частини другої статті 14 Закону №1805-III об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ведеться органами охорони культурної спадщини та публікується такими органами на своїх офіційних веб-сайтах. Включення об`єкта до такого переліку здійснюється одночасно з набуттям ним статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини.

23. Відповідно до пункту 17 частини першої статті 6 Закону №1805-III до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить укладення охоронних договорів на пам`ятки.

24. До повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону (пункт 11 частини другої статті 6 Закону №1805-III).

25. За правилами статті 23 Закону №1805-III усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.

26. Реалізовуючи приписи статті 23 Закону №1805-III Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.2001 №1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі - Порядок №1768).

27. Згідно із пунктами 1, 2 Порядку №1768 (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.

Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

28. Пунктом 5 Порядку №1768 встановлено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

29. Аналіз наведених вище приписів Закону № 1805-III та Порядку № 1768 свідчить про те, що укладення охоронного договору є обов`язковим правовим інструментом, який встановлює чіткий режим використання пам`ятки культурної спадщини, визначає необхідні охоронні заходи, з метою збереження такої пам`ятки в належному технічному стані і обов`язок укласти такий договір покладається на її власника.

30. Відповідно до пункту 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються:

1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни;

2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання;

3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100);

4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності);

5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000);

6) паспорт пам`ятки.

31. За змістом пункту 5 розділу VI Порядку №158 органи охорони культурної спадщини в межах видатків, передбачених у державному та місцевих бюджетах на відповідний рік та інших джерел, не заборонених законодавством, забезпечують організацію заходів із проведення досліджень (паспортизацію) об`єктів культурної спадщини відповідно до плану, що затверджується на початку року не пізніше 20 січня, копії яких надсилаються Мінкультури.

32. На момент виникнення спірних правовідносин, форма паспорта об`єкта культурної спадщини була визначена спільним наказом Міністерства культури і мистецтв України та Державного комітету України з будівництва та архітектури від 13.05.2004 №295/104 Про затвердження форм облікової картки та паспорта об`єкта культурної спадщини (далі - наказ №295/104).

33. Відповідно до наказу №295/104 паспорт об`єкта культурної спадщини повинен містити, зокрема: історичні дані про об`єкт, відомості про сучасний стан об`єкта, оцінка антропологічної, археологічної, естетичної, етнографічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності об`єкта, зони охорони пам`ятки, наявність науково-дослідної та науково-проектної документації на об`єкт та інше.

Паспорт об`єкта культурної спадщини підписується особою яка його склала та керівником уповноваженого органу охорони культурної спадщини.

34. Отже, паспорт об`єкта культурної спадщини є обов`язковим документом, який розробляється та оформлюється уповноваженим органом охорони культурної спадщини у межах бюджетного фінансування або інших джерел, не заборонених законодавством та відповідно до затвердженої форми. У паспорті визначаються ключові характеристики об`єкта, його історичні та культурні цінності, сучасний стан, науково-дослідна та проектна документація, а також зони охорони пам`ятки.

35. Наявність такого паспорта для укладення охоронного договору не є формальністю. Зазначений документ є однією з невід`ємних складових договору та слугує підставою для визначення режиму використання пам`ятки, обсягу та характеру охоронних заходів, які повинен забезпечити власник, що є визначальними умовами охоронного договору. Відсутність належно оформленого паспорта унеможливлює виконання обов`язку власника щодо укладення охоронного договору відповідно до вимог Порядку № 1768.

36. Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що виникненню в позивачів обов`язку укласти охоронні договори передує необхідність вчинення Департаментом дій щодо оформлення відповідних документів на пам`ятку, зокрема, паспорта об`єкта культурної спадщини.

37. Верховний Суд наголошує, що невиконання уповноваженим органом охорони культурної спадщини свого обов`язку щодо розроблення паспорта щойно виявленої пам`ятки архітектури є об`єктивною перешкодою для укладення охоронних договорів і не може розцінюватися як порушення законодавства про охорону культурної спадщини з боку власників, у зв`язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Зважаючи на всі викладені обставини у поєднанні з наведеними нормами права, суд доходить висновку про наявність обґрунтованих та доведених підстав для відстрочення виконання судового рішення.

При цьому, частиною п`ятою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Суд зауважує, що приписами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено можливості продовження чи поновлення такого строку, отже, він є присічним, та не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Юридична природа строків в адміністративному судочинстві полягає у тому, що вони є фундаментальною правовою категорією, оскільки визначають певні моменти, періоди, з настанням та закінченням яких пов`язані конкретні юридичні наслідки; мають вагоме практичне значення, що полягає у забезпеченні реалізації принципів правової визначеності та рівності учасників, їх дисциплінованості; виступають гарантією своєчасного судового захисту прав та інтересів осіб у публічно-правових спорах.

З огляду на вищезазначене, встановлення строків відстрочення виконання судового рішення у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу виконання прийнятого судового рішення не матиме невизначеної дії у часі. Тобто встановлений строк відстрочення виконання судового рішення сприяє уникненню ситуації правової невизначеності.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви шляхом відстрочення виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 по справі № 440/1165/25 до 31.03.2026.

Зазначений строк відстрочення виконання рішення суду є достатнім для заявника з метою вирішення питання щодо фактичної можливості виконання рішення суду, щодо захисту своїх прав шляхом реалізації своїх процесуальних прав та інших правових дій спрямованих на отримання офіційної відмови щодо укладення охоронного договору без складення відповідної облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини, звернення до Міністерства культури України щодо визначення відповідного уповноваженого органу для забезпечення складення відповідної облікової документації, звернення за роз`ясненням цього рішення суду на підставі правових позиції Верховного Суду ухвалених після цього рішення суду або необхідності пред`явлення відповідного позову до уповноваженого органу, або інших дій спрямованих на добросовісне виконання цього рішення суду.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що обмеження на законодавчому рівні прав, свобод та інтересів відповідними обов`язками узгоджується із принципом Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Таким чином, у відповідача є достатній строк для вирішення всіх перешкод для добросовісного виконання цього рішення суду.

Відстрочуючи виконання цього рішення, суд констатує та звертає увагу відповідача, що відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини від 08 червня 2000 року №1805-III, власники пам`яток архітектури зобов`язані виконувати встановлені законом вимоги щодо збереження, утримання та використання таких об`єктів, у тому числі підтримувати їх у належному стані.

Отже, навіть у разі відсутності укладеного охоронного договору власники не звільняються від обов`язку належно дбати про збереження пам`ятки та утримувати її у стані, що виключає погіршення або руйнування об`єкта культурної спадщини.

Керуючись статтями 245, 246, 250, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Акціонерного товариства Полтава-банк про відстрочення виконання рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі № 440/1165/25 задовольнити частково.

Відстрочити Акціонерному товариству Полтава-банк до 31.03.2026 виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі № 440/1165/25 за адміністративним позовом виконувача обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації, Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАФ Гарант", Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Крайт", Акціонерного товариства "Полтава-Банк", ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повна ухвала складена судом 16.12.2025.

Головуючий суддя В.І. Бевза