Справа № 640/12284/20
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глазька С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, у якому з урахуванням уточнення просить суд:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду третьої групи;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу, згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду IIІ групи у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України по частковій мобілізації з 08.08.2014 по 24.07.2015. З 27.11.2015 йому первинно встановлено третю групу інвалідності з причини захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Третю групу інвалідності з цієї ж причини було підтверджено з 25.11.2016 року та 10.11.2017 року. З 29.11.2019 позивачу встановлено третю групу інвалідності з причини захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується витягом з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії № 396 від 10.10.2019.
З метою реалізації соціального та правового захисту військовослужбовців позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення документів до Міністерства оборони України для вирішення питання щодо виплати одноразової грошової допомоги як інваліду третьої групи. Однак рішенням Міністерства оборони України, оформленим витягом з протоколу засідання комісії № 31 від 28.02.2020, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що зміна причини групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Позивач зазначає, що група інвалідності ним не змінювалась, а змінено лише її причину, у зв`язку з чим саме з 29.11.2019 у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, передбаченому законодавством. Позивач вважає відмову відповідача протиправною, такою, що порушує його право на соціальний захист, та просить суд визнати дії Міністерства оборони України протиправними і зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що згідно з протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.02.2020 № 31 позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи, причини встановлення інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Первинно інвалідність III групи позивачу встановлено 27.11.2015 внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, тоді як повторно інвалідність III групи з причини захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлено лише 29.11.2019 року.
Відповідач зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який передбачає обмеження дворічним строком для виплати одноразової грошової допомоги у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності. Враховуючи, що зміна причини інвалідності відбулася через чотири роки після первинного встановлення інвалідності, підстави для виплати одноразової грошової допомоги відсутні.
Також відповідач у додаткових поясненнях зазначає, що рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 має дію на майбутнє і не поширюється на правовідносини, які виникли до його ухвалення, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2825 (у редакції Закону України від 16.07.2024 №3863-ІХ "Про внесення змін до пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" (далі Закон № 3863), який набрав чинності 26.09.2024), установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.
До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом 4 цього пункту.
Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом №3863, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом №3863, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Після початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд та інші окружні адміністративні суди України завершують розгляд та вирішення переданих їм справ.
Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.
До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у справах, розглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, здійснює Київський окружний адміністративний суд.
На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2825 (в редакції Закону №3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року №399.
За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, дана справа передана на розгляд та вирішення Сумському окружному адміністративному суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025 зазначену справу було передано на розгляд судді Сумського окружного адміністративного суду Глазьку С.М.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України у період з 08 серпня 2014 року по 24 липня 2015 року, під час якої виконував обов`язки військової служби.
Після проходження військової служби у позивача виникли захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії з 27 листопада 2015 року ОСОБА_1 первинно встановлено інвалідність третьої групи з причини захворювання, так, пов`язаного з проходженням військової служби.
У подальшому третя група інвалідності з цієї ж причини підтверджувалася при повторних оглядах медико-соціальною експертною комісією з 25 листопада 2016 року та з 10 листопада 2017 року.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами повторного огляду медико-соціальною експертною комісією з 29 листопада 2019 року ОСОБА_1 встановлено інвалідність третьої групи з причини захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК.
Причинний зв`язок захворювань позивача із захистом Батьківщини підтверджується витягом з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 396 від 10 жовтня 2019 року, відповідно до якого захворювання позивача визнані такими, що пов`язані із захистом Батьківщини.
З метою реалізації права на соціальний захист та отримання передбаченої законом одноразової грошової допомоги позивач звернувся із відповідною заявою та доданими до неї документами до ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого направлення матеріалів до Міністерства оборони України з метою вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги як інваліду третьої групи.
За результатами розгляду поданих документів Міністерством оборони України оформлено витяг з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 31 від 28 лютого 2020 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.
Підставою для прийняття вказаного рішення Міністерством оборони України зазначено те, що зміна групи або причини інвалідності позивача відбулася понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності, у зв`язку з чим, на думку відповідача, відсутні правові підстави для виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом, у якому просить визнати дії Міністерства оборони України протиправними та зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу, а держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців здійснюється у порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 цього Закону встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 зазначеного Закону одноразова грошова допомога у разі встановлення інвалідності III групи призначається у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції станом на 27.11.2015), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Разом з тим, відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції станом на 28.02.2020) у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
У подальшому інвалідність підтверджувалася при чергових оглядах 25 листопада 2016 року та 10 листопада 2017 року. За результатами повторного огляду з 29 листопада 2019 року медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи з причини «захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини», що підтверджується відповідною довідкою МСЕК та витягом з протоколу 16 Регіональної військово-лікарської комісії від 10 жовтня 2019 року № 396.
Звертаючись до відповідача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною причини інвалідності, позивач надав передбачені законодавством документи. За результатами розгляду заяви комісією відповідача прийнято рішення, оформлене витягом з протоколу № 31 від 28 лютого 2020 року, яким у призначенні одноразової грошової допомоги відмовлено з мотивів того, що зміна групи або причини інвалідності відбулася поза межами дворічного строку з моменту первинного встановлення інвалідності.
Оцінюючи правомірність такого рішення, суд виходить з того, що спірні правовідносини щодо проходження служби, отримання ушкодження здоров`я та первинного встановлення інвалідності виникли у 20142015 роках, а повторні огляди та зміна причини інвалідності мали місце у період дії різних редакцій законодавства, що регулює питання виплати одноразової грошової допомоги.
Спірним питанням у цій справі є правомірність відмови в призначенні одноразової грошової допомоги у разі зміни причини групи інвалідності після спливу дворічного строку з моменту первинного встановлення інвалідності, передбаченого абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, який за Рішенням Конституційного Суду від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), до правовідносин, які виникли до ухвалення цього Рішення Конституційного Суду України.
Як установлено судами, саме ця норма стала підставою для відмови позивачу у призначенні спірної одноразової грошової допомоги.
Однак, у подальшому Рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022 приписи пункту 4 статті 16-3 Закону України №2011-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України, а саме: статтям 1, 3, частині першій та другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 17 Конституції України.
Конституційний Суд України при розгляді цієї справи для встановлення об`єктивної виправданості наведеного законодавчого обмеження реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги в збільшеному розмірі саме строком у два роки, зауважив, що науково вивірені знання та досвід роботи закладів охорони здоров`я, як випливає з матеріалів цієї справи, не свідчать на користь того, що погіршення стану здоров`я військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів не може настати після спливу цього строку.
Установлення такого законодавчого обмеження є невиправданим з огляду також на те, що законодавець мав можливість обрати для досягнення цієї ж мети засіб, який менш обтяжливо зачіпав би сферу реалізації прав військовослужбовців на соціальний захист.
Аналіз положень Закону свідчить про те, що не врегульованими є випадки пропуску такого строку з виключних підстав, визнання відповідними органами поважними причин його пропуску за наявності об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Тому, на підставі наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що встановлені оспорюваними приписами Закону обмеження права на одноразову грошову допомогу не відповідають вимогам домірності.
Таким чином, оспорювані приписи Закону, якими встановлено обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років, не узгоджуються з засадничими конституційними цінностями, зокрема такими, як принцип поваги до захисту прав людини, принцип верховенства права в аспекті домірності та вимог щодо соціального захисту військовослужбовців (статті 3, 8, 17, 46 Конституції України) (пункт 6.2. Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 №1-р(II)/2022).
У разі недотримання принципу верховенства права (відсутність дискримінації і рівність перед законом), невідповідності приписів закону нормам Конституції України, суд в силу приписів частини четвертої статті 7 КАС України при виборі норм права, які застосовуються до спірних відносин при вирішенні спору, має застосувати принцип верховенства права.
Суд має застосувати правовий акт, який має вищу юридичну силу, а саме, норми Конституції України, а не норми закону, оскільки пряме (безпосереднє) застосування Конституції у поєднанні з принципом її верховенства над іншими правовими актами неминуче передбачає повноваження судів відмовитись від застосування будь-якого правового акта, який вони визначають таким, що суперечить Конституції України у цілому або частково.
Положення частини четвертої статті 7 КАС України мають бути застосовані до правовідносин, які виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, яким положення закону визнані неконституційними. Після прийняття рішення Конституційним Судом України застосуванню підлягають положення Конституції України із урахуванням юридичної позиції, сформульованої у рішенні Конституційного Суду України.
Суди не мають застосовувати положення законів, які не відповідають Конституції, незалежно від того, чи визнавалися вони Конституційним Судом України неконституційними, тобто закони, що суперечать Конституції України не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними. Така позиція була висловлена ще Пленумом Верховного Суду України у постанові №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»: «Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй».
З огляду на принцип верховенства права (відсутність дискримінації і рівність перед законом) й визначені у частинах третій та четвертій статті 7 КАС України правила, до спірних правовідносин застосовуються приписи статей 3, 8, 17, 46 Конституції України щодо соціального захисту військовослужбовців як норми прямої дії з урахуванням наданої МСЕК оцінки стану здоров`я кожної особи, яка отримала поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби.
Установлені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі за умови зміни причини інвалідності лише протягом двох років, на думку суду, суперечать Конституції України з моменту встановлення такого обмеження.
Суди застосовують процесуальний механізм, передбачений частиною четвертою статті 7 КАС України, зокрема й у випадку, коли Конституційним Судом України сформульовано юридичну позицію щодо положення закону, яке підлягало застосуванню на час виникнення відповідних правовідносин.
Установлені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років суперечать Конституції України, а тому для вирішення цього спору підлягає застосуванню частина перша статті 46 Конституції України у взаємозв`язку з частиною п`ятою її статті 17 як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції Конституційного Суду України, сформульованої у Рішенні від 06.04.2022 №1-р(II)/2022.
Не зважаючи на те, що позивачу первинна ІІ група інвалідності встановлена у понад дворічний строк і до ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 №1-р(II)/2022, Судова палата дійшла висновку, що частина четверта статті 16-3 Закону №2011-ХІІ щодо визначення підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, як то сплив дворічного строку у разі зміни групи інвалідності після первинного її встановлення, до спірних правовідносин не застосовується.
Застосовуючи наведені вище висновки до обставин цієї справи, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та пункт 8 Порядку №975 у зв`язку із тим, що між встановлення III групи інвалідності з причини захворювання, так, пов`язаного з проходженням військової служби та встановлення інвалідності третьої групи з причини захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини пройшов термін понад 2 роки, діяв всупереч принципу верховенства права (дотримання прав людини, відсутність дискримінації і рівність перед законом), не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією України.
За таких обставин, рішення Міністерства оборони України, яке оформлено витягом з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 31 від 28 лютого 2020 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги є протиправним й має бути скасоване.
З огляду на викладене, належним та ефективним способом захисту порушеного права є часткове задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням наведених у цьому рішенні висновків суду.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки судовий збір не сплачувався позивачем, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , затверджене Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 31 від 28 лютого 2020 року.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно вирішити по суті питання щодо призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліда III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, 1 січня року, в якому встановлено інвалідність, тобто з 29.11.2019, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько