Справа № 480/5702/23
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2025 року м. Суми Справа № 480/5702/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Суть спору. Позиція сторін. Заяви учасників справи. Процесуальні дії.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2021-2023 роки, додаткової щорічної оплачуваної відпустки за службу понад 5 років за 2020-2023 роки, додаткової соціальної щорічної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2020-2023 роки;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію: за невикористані за 2021, 2022, 2023 роки 69 днів щорічної основної оплачуваної відпустки; за невикористані за 2020, 2021, 2022, 2023 роки 43 дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки за службу понад 5 років; за невикористані за 2020, 2021, 2022, 2023 роки 53 дні додаткової щорічної соціальної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є учасником бойових дій. Під час проходження служби у вказаних роках позивачу не надавались основні відпустки, а також додаткові відпустки за службу понад 5 років та як учаснику бойових дій. При звільненні зі служби позивачу не були виплачені грошові компенсація за такі невикористані відпустки, чим було порушено права позивача.
13.06.2023 судом відкрито провадження у справі.
26.06.2023 до суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, в задоволенні якого судом відмовлено 14.11.2025.
Також до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.
Відзив відповідачем мотивований тим, що оскільки позивач звільнився зі служби у 2023 році, а тому у відповідності до приписів Закону № 580-VIII та Порядку № 260 компенсація відпусток за попередні роки, окрім 2023 року, йому правомірно не здійснювалась. Позивачу виплачено компенсацію за невикористану основну відпусту за 2023 рік. У 2020-2021 роках позивачу надавались додаткові відпустки, як учаснику бойових дій. Підстави для виплати компенсацій за додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, а саме за 2022-2023 роки, відсутні.
23.10.2023 до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову, в якій позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020-2023 роки, додаткової щорічної оплачуваної відпустки за службу понад 5 років за 2020-2023 роки, додаткової соціальної щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за 2022-2023 роки; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію: за невикористані за 2020, 2021, 2022, 2023 роки 99 днів щорічної основної оплачуваної відпустки; за невикористані за 2020, 2021, 2022, 2023 роки 43 дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки за службу понад 5 років; за невикористані за 2022, 2023 роки 25 днів додаткової щорічної соціальної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій. Суд приймає вказану заяву до розгляду.
18.07.2024 судом постановлено ухвалу про витребування доказів. 23.07.2025 відповідачем надано до суду клопотання про долучення доказів у справі. 14.10.2025 судом витребувано докази та пояснення у сторін. Вимоги ухвали виконано сторонами 20.10.2025. 22.10.2025 до суд надійшли заперечення відповідача щодо поданих позивачем додаткових пояснень 20.10.2025.
14.11.2025 судом постановлено ухвалу про витребування у відповідача доказів та письмових пояснень. Вимоги ухвали виконано відповідачем.
Встановлені судом фактичні обставини.
Згідно з записами у трудовій книжці та послужного списку позивача у період з 12.08.2005 до 06.11.2015 позивач, як особа начальницького складу, проходив службу в УМВС України в Сумській області, а у період 07.11.2015 до 16.05.2023 - службу в поліції у відповідача.
27.11.2014 позивач набув статусу учасника бойових дій.
У періоди з 25.08.2020 до 07.09.2020 та з 18.10.2021 до 31.10.2021 позивач перебував у щорічних додаткових відпустках, як учасник бойових дій, за 2020-2021 роки строком 14 днів (накази відповідача від 20.08.2020 № 419 о/с та від 13.10.2021 № 446 о/с).
У період з 08.02.2021 до 10.03.2021 позивач перебував у щорічній основній оплачуваній відпустці за 2020 рік строком 31 к.д., з урахуванням 1 святкового дня (наказ відповідача від 04.02.2021 № 32 о/с).
Наказом відповідача від 15.05.2023 № 197 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 16.05.2023 з виплатою компенсації за 14 діб невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2023 рік. Стаж служби в поліції станом на 16.05.2023 складає 17 років 9 місяців 3 дні.
У довідці відповідача від 22.07.2024 № 3350/2/01-2024 зазначено, що позивачу у 2023 році компенсовано 10 днів щорічної основної відпустки та 4 днів додаткової відпустки за фактично відпрацьований у році звільнення час, оскільки позивача звільнено 16.05.2023.
Висновки суду та їх мотиви.
Отже, основне питання у даному спорі є те, чи правомірно діяв відповідач не виплативши позивачу при звільненні грошову компенсацію за всі дні невикористаних основної та додаткових щорічних відпусток. Відповідаючи на вказане питання, то суд зазначає, що відповідач діяв неправомірно.
Спірні правовідносини врегулювано Законами України "Про національну поліцію", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про відпустки" та Порядком та умовами, затвердженими наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, а саме в редакціях, які були чинні станом на день звільнення позивача зі служби - 16.05.2023.
По-перше, щодо права на грошову компенсацію відпусток.
Відповідно до ч.1 ст.78 Закону України "Про національну поліцію" стаж служби в поліції дає право на надання поліцейському додаткової оплачуваної відпустки.
Поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (ст.92 цього закону).
Частинами 2-4, 10 ст.93 Закону України "Про національну поліцію" передбачено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (п.12 ч.1 ст.12 закону про ветеранів).
Статтею 4 закону про відпустки передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка та інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст.16-2 вказаного закону учасникам бойових дій, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
За змістом ч.1 ст.24 закону про відпустки у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.
Так, приписами абзацу 1 п.8 розділу III Порядку передбачено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.
Водночас, положеннями абзаців 7-9 цього пункту Порядку встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Суд звертає увагу, що положеннями спеціального законодавства (законом про поліцію та порядком) не передбачене позбавлення поліцейського права на відпустки, які він уже отримав у попередньому календарному році. Поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), не використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаних оплачуваних відпусток, незалежно від часу набуття права на такі відпустки, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними у році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським.
Тому при вирішенні даного спору суд застосовує норми ч.1 ст.24 Закону України "Про відпустки", якою передбачено обов`язок відповідача здійснити при звільненні позивача компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток, як основних так і додаткових. В тому числі за попередні роки. Оскільки вказане питання не врегульовано нормами спеціального законодавства (закону про поліцію та порядком).
Протилежне суперечило б суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства, а саме у частині реалізації права на відпочинок.
Отже, у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні щорічної основної та додаткових щорічних відпусток за стаж служби в поліції та як учаснику бойових дій.
По-друге, щодо кількості днів невикористаних відпусток.
Як встановлено судом, поліцейським надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів на рік.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення 5 років стажу служби поліцейському надається 1 календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів.
Тривалість відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку 1/12 відпустки за кожен повний місяць служби.
Учаснику бойових дій надається відпустка тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно документів. які містяться в матеріалах справи позивачу було надано основну щорічну відпустку тривалістю 30 к.д. за 2020 рік та додаткові щорічні відпустки строками 14 днів, як учаснику бойових за 2020-2021 рр.
При звільненні позивачу виплачено грошову компенсацію компенсацію за 14 днів відпустки, що суд розцінює, як компенсацію за 10 днів щорічної основної відпустки за 2023 рік та 4 днів щорічної додаткової відпустки за стаж служби за 2023 рік.
Суд вважає, що саме за такі відпустки позивачу здійснено компенсацію, оскільки у наказі відповідача від 15.05.2023 № 197 о/с зазначено про компенсацію за 14 діб невикористаної щорічної оплачуваної відпустки, натомість розшифровка компенсації конкретних щорічних відпусток, у якій кількості та за які роки наведена у довідці відповідача від 22.07.2024 № 3350/2/01-2024, яка підписана керівником та головним бухгалтером, а також скріплена печаткою для фінансових документів.
Згідно з документами наявних у матеріалах справи позивачу залишились не компенсованими: 10 днів додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік; за 2021 рік - 30 днів основної щорічної оплачуваної відпустки та 11 днів додаткової оплачуваної відпустки; за 2022 рік - 30 днів основної щорічної оплачуваної відпустки та 12 днів додаткової оплачуваної відпустки; за 2022 та 2023 роки - додаткові оплачувані відпустки, як УБД у загальній кількості 28 днів.
Суд звертає увагу, що при звільненні відповідач правомірно виплатив позивачу компенсацію за 4 к.д. додаткової відпустки за стаж, а також компенсацію за 10 к.д. основної відпустки, оскільки відповідно до норми ч.4 ст.93 закону про поліцію, тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби, враховуючи те, що позивач у 2023 році прослужив повних саме 4 місяці.
Тому при звільненні відповідач повинен був компенсувати позивачу 121 к.д. невикористаних відпусток, з розрахунку 10 + 30+ 11+ 30 +12 + 28.
По-третє, щодо способу захисту.
Отже, відповідач при звільненні позивача зі служби повинен був компенсувати позивачу всі його невикористані відпустки виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, яке позивач отримував на день звільнення із служби.
Оскільки відповідач такого не здійснив, то його поведінка не відповідає критеріям правомірності, які встановлені нормою ч.2 ст.2 КАС України, в тому числі, відповідач не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.
Тому суд, з урахуванням норми ч.2 ст.9 КАС України, виходить за межі позовних вимог та частково задовольняє позов. Суд визнає протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язує його нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 121 календарних днів невикористаних відпусток, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, яке позивач отримував на день звільнення із служби. В задоволенні інших вимог суд відмовляє, оскільки позивачу надавались деякі дні з відпусток, а за деякі дні відпусток позивачу виплачено компенсацію, про що детально було зазначено вище.
Розрахунок конкретної кількості днів, за які здійснюється грошова компенсація не є передчасним у даній справі, оскільки позивач наполягає на компенсації за конкретну кількость днів, розрахунок яких відрізняється від розрахунку відповідача.
Судові витрати.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір", то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 90, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за 121 каледарний день оплачуваних відпусток, у зв`язку із звільненням зі служби в поліції, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 16.05.2023.
4. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Сумській області - відмовити.
5. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя А.І. Сидорук