Справа № 280/1837/25
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 280/1837/25
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року

у справі № 280/1837/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправними не зарахування Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до загального стажу роботи/страхового стажу позивачу періодів роботи з 01.06.1982 по 06.10.1982, з 18.01.1989 по 01.03.1991, з 12.03.1991 по 13.06.1991, з 20.07.1993 по 30.09.1993, з 07.10.1993 по 01.04.1994, з 14.04.1994 по 16.05.2000;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 18.01.2022 перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком із зарахуванням до загального стажу роботи/страхового стажу періодів роботи з 01.06.1982 по 06.10.1982, з 18.01.1989 по 01.03.1991, з 12.03.1991 по 13.06.1991, з 20.07.1993 по 30.09.1993, з 07.10.1993 по 01.04.1994, з 14.04.1994 по 16.05.2000 з урахуванням його підприємницької діяльності з 22.06.2000 та по теперішній час.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до загального стажу роботи/страхового стажу позивача має бути зараховано періоди роботи позивача з 01.06.1982 по 06.10.1982, з 18.01.1989 по 01.03.1991, з 12.03.1991 по 13.06.1991, з 20.07.1993 по 30.09.1993, з 07.10.1993 по 01.04.1994, з 14.04.1994 по 16.05.2000 та період його підприємницької діяльності з 22.06.2000 та по теперішній час. Позивач вказує, що відповідачу подані всі необхідні документи для зарахування до загального стажу роботи/страхового стажу цих періодів, однак відповідачем протиправно у такому зарахуванні відмовлено.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не забезпечення розгляду заяви позивача від 01.02.2025 про перерахунок пенсії, у зв`язку з зарахуванням до страхового стажу періодів роботи та здійснення підприємницької діяльності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за принципом екстериторіальності у відповідності до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вчинити дії щодо розгляду заяви позивача відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за принципом екстериторіальності у відповідності до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, від 01.02.2025 про перерахунок пенсії, у зв`язку з зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.06.1982 по 06.10.1982, з 18.01.1989 по 01.03.1991, з 12.03.1991 по 13.06.1991, з 20.07.1993 по 30.09.1993, з 07.10.1993 по 01.04.1994, з 14.04.1994 по 16.05.2000, та періоду здійснення підприємницької діяльності з 22.06.2000 по 31.12.2003, з урахування висновків суду у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу. За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача підтверджуються записами в трудовій книжці від 12.06.1982 та трудовій книжці колгоспника від 12.03.1991, також відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період здійснення підприємницької діяльності з 22.06.2000 по 31.12.2003.

Суд при цьому зауважив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник зазначає, що перерахунок пенсії не може здійснюватися раніше дати призначення пенсії, а правові підстави здійснювати перерахунок пенсії позивача з дати 18.01.2022 відсутні, оскільки пенсія позивачу призначена з 22.07.2024. Відповідач зауважує, що в цій справі підлягає застосуванню строк звернення до суду, який визначено у ч.2 ст.122 КАС України, а позивач в свою чергу поважні причини пропуску строку звернення до суду не навів. Також відповідач звертає увагу, що рішення пенсійним органом за заявою позивача згідно Порядку №22-1 не виносилось, а лист-відповідь пенсійного органу не може бути предметом оскарження. Наполягає, що страховий стаж позивача складає 28 років 3 місяці 28 днів, до страхового стажу позивача правомірно не зараховано періоди роботи в колгоспі з 01.06.1982 по 06.10.1982, з 18.01.1989 по 01.03.1991, з 12.03.1991 по 13.06.1991 через відсутню інформацію про кількість відпрацьованих днів, з 20.07.1993 по 30.09.1993 через наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, з 07.10.1993 по 01.04.1994 через відсутність підстав внесення запису про звільнення, з 14.04.1993 у ТОВ «Чумак» через відсутній запис про звільнення з роботи. Вказує, що позивачу також правомірно не зараховано до страхового стажу спірні періоди здійснення підприємницької діяльності до 01.01.2004, адже позивач не здійснив сплату страхових внесків.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачу ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 22.07.2024.

04.02.2025 позивач подав до пенсійного органу заяву від 01.02.2025, у якій просив зарахувати до страхового стажу періоди його роботи: у колгоспі з 01.06.1982 по 06.10.1982, з 18.01.1989 по 01.03.1991, з 12.03.1991 по 13.06.1991; на ТОВ «Крок» з 20.07.1993 по 30.09.1993; на ТОВ «Вега» з 07.10.1993 по 01.04.1994; на ТОВ «Чумак» з 14.04.1994 по 16.05.2000. Також позивач просив після зарахування цих періодів до страхового стажу перерахувати йому розмір пенсії з урахуванням його підприємницької діяльності.

На вказану заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, за принципом екстериторіальності, надало відповідь листом від 07.03.2025, у якому повідомило, що на страховий стаж ОСОБА_1 складає 28 років 3 місяці 28 днів.

До страхового стажу не враховано періоди роботи: в колгоспі з 01.06.1982 по 06.10.1982, з 18.01.1989 по 01.03.1991, з 12.03.1991 по 13.06.1991 (відсутня інформація про кількість відпрацьованих днів); з 20.07.1993 по 30.09.1993 на приватному малому підприємстві «Крок» (в даті наказу про прийняття на роботу наявне виправлення); з 07.10.1993 по 01.04.1994 у ТОВ «Вега» (відсутні підстави внесення запису про звільнення); з 14.04.1994 у ТОВ «Чумак» (при призначенні пенсії у трудовій книжці відсутній запис про звільнення з роботи). Зазначені періоди потребують підтвердження.

Одночасно пенсійним органом зазначено, що у разі надання додаткових документів про підтвердження стажу та заяви про перерахунок пенсії встановленого зразка, можливо буде повернутись до питання перерахунку пенсії відповідно до норм чинного законодавства.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ст. 24 цього закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Види трудової діяльності, що зараховуються до стражу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 12.06.1982 позивач у спірні періоди працював:

з 01.06.1982 по 06.10.1982 - в колгоспі ім. Бекерєва робочим в будцеху і звільнений у зв`язку з призовом на службу в Радянській Армії (РП№80 від 31.05.1982, Пр №9 від 28.06.1982; РП №142 від 15.10.1982),

з 18.01.1989 по 01.03.1991 - в колгоспі ім. Бекерєва інженером технологом (пр.№1 від 17.01.1989, РП 12к від 17.01.1989; РП25-к від 15.02.1991).

Одночасно у вказані періоди позивач був членом колгоспу ім. Бекерєва.

з 10.07.1991 по 11.06.1993 в Запорізькому рибкомбінаті інженером по підготовці виробництва

з 07.10.1993 по 01.04.1994 - в ТОВ «Вега заступником директора по торгівлі;

з 14.04.1994 по 16.05.2000 - в ТОВ «Чумак» директором виробництва.

12.03.1991 позивачу колгоспом Іскра видана трудова книжка колгоспника НОМЕР_2 від 12.03.1991, яка містить такі записи про роботу позивача:

з 12.03.1991 по 13.06.1991 на посаді рибовода,

з 20.07.1993 по 30.09.1993 в ТОВ «Крок» на посаді заступника директора по торгівлі.

За позицією пенсійного органу до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в колгоспі з 01.06.1982 по 06.10.1982, з 18.01.1989 по 01.03.1991, з 12.03.1991 по 13.06.1991 через відсутність інформації про кількість відпрацьованих днів, з 20.07.1993 по 30.09.1993 через наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, з 07.10.1993 по 01.04.1994 через відсутність підстав внесення запису про звільнення, з 14.04.1994 у ТОВ «Чумак» через відсутній запис про звільнення з роботи.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» визначено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Виходячи з наведених норм, суд апеляційної інстанції вважає, що трудова книжка заповнювалась роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці.

У спірні періоди роботи позивача порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, положення якої діяли до 29.07.1993, а з 29.07.1993 - Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Відповідно до п.2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться зокрема, відомості, про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (распорядження), а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) п.2.3 Інструкції № 162.

Відповідно до п.4.1 Інструкції № 162 при звільненні робочого або службовця всі записи про роботу, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

Згідно п.2 Постанови Ради Міністрів СССР від 21.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №310 до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 13 Постанови №310 передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Відтак, особи, що працювали як члени колгоспів, мали свій окремий вид трудової книжки - трудову книжку колгоспника.

В спірному випадку із записів трудової книжки НОМЕР_1 від 12.06.1982 та трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 12.03.1991 вбачається, що виконувана позивачем робота та зайняті ним посади в періоди з 01.06.1982 по 06.10.1982, з 18.01.1989 по 01.03.1991, з 12.03.1991 по 13.06.1991 не свідчить, що позивач працював саме як член колгоспу. Згідно відомостей означених трудових книжок позивач працював в колгоспі ім. Бекерєва (з 01.06.1982 по 06.10.1982, з 18.01.1989 по 01.03.1991), в колгоспі Іскра (з 12.03.1991 по 13.06.1991) за відповідними договорами.

Виходячи з аналізу наведених вище норм ст. 56 Закону №1788-ХІІ, умова стосовно виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві стосується виключно членів колгоспу. В іншому випадку, зокрема, роботи в колгоспі на підставі трудового договору, застосовується загальний порядок, передбачений ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, за встановлених обставин є помилковими твердження пенсійного органу про необхідність інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві як умови для зарахування вказаних вище періодів до страхового стажу позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що трудові книжки заповнювались роботодавцем, а на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.

Таким чином, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Визначальним в даному випадку є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Враховуючи, що трудова книжка НОМЕР_1 від 12.06.1982 та трудова книжка колгоспника НОМЕР_2 від 12.03.1991 містять відомості про трудову діяльність позивача у спірні періоди, записи в трудових книжках про роботу позивача виконані зрозуміло в хронологічному порядку, узгоджуються між собою, не містять суперечливих даних, а також засвідчені підписами уповноважених осіб та печатками, наведені пенсійний органом обставини не є такими, що викликають сумнів у достовірності спірних періодів роботи позивача, не можуть вважатися недоліком заповнення документів, що тягне за собою такий негативний наслідок для позивача як не зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що періоди роботи позивача з 01.06.1982 по 06.10.1982, з 18.01.1989 по 01.03.1991, з 12.03.1991 по 13.06.1991, з 20.07.1993 по 30.09.1993, з 07.10.1993 по 01.04.1994, з 14.04.1994 по 16.05.2000 підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

Стосовно зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 22.06.2000 по 31.12.2003.

Факт здійснення позивачем підприємницької діяльності у період з 22.06.2000 по 31.12.2003 підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.03.2013 та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 04.03.2021.

Згідно п.4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з урахуванням законодавства, яке діяло у період здійснення позивачем підприємницької діяльності у періоді з 22.06.2000 по 31.12.2003, відомості про страховий стаж за вказаний період можуть бути враховані на підставі довідки за формою, передбаченою додатком №4 до Інструкції №11-1, яка була затверджена постановою правління ПФУ від 06.09.1996 №11, або на підставі облікових даних про сплату страхових внесків, ведення яких віднесено до функцій органів Пенсійного фонду України, а обов`язок щодо перевірки відомостей про сплату внесків до Пенсійного фонду України покладається на пенсійний орган.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що під час вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду з 22.06.2000 по 31.12.2003, пенсійний орган був зобов`язаний перевірити облікові дані та звітність про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказаний період.

Натомість, пенсійний орган таку перевірку не здійснив та не надав доказів, що підтверджують або спростовують сплату позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду України у спірний період з 22.06.2000 по 31.12.2003, зокрема, документи, які подавалися платниками відповідно до вимог Інструкції №11-1, облікові дані про наявність у позивача недоїмки або інші письмові докази щодо сплати страхових внесків.

Відтак, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що період підприємницької діяльності з 22.06.2000 по 31.12.2003 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень визначеним статтею 2 КАС України критеріям для оцінювання рішення (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача, а тому колегія суддів відхиляє аргументи скаржника про відсутність прийняття ним рішення щодо перерахунку пенсії.

Разом з тим, є правильними доводи пенсійного органу, що перерахунок пенсії не може здійснюватися раніше дати призначення пенсії, однак суд апеляційної інстанції звертає увагу, що питання стосовно дати, з якої слід здійснювати перерахунок пенсії позивача, пенсійним органом не вирішувалось, тобто в цій частині дискреційні повноваження пенсійним органом не реалізовано, а тому суд першої інстанції не втручався в ці дискреційні повноваження, залишивши пенсійному органу свободу розсуду при прийнятті рішення на підставі звернення позивача.

Щодо строку звернення з цим позовом до суду суд апеляційної інстанції вважає за необхідним зазначити, що установлений частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячний строк слід обраховувати з отримання позивачем відповіді відповідача листом від 07.03.2025, зі змісту якого позивач дізнався про відмову пенсійного органу та порушення своїх прав, а отже позов у цій справі поданий у березні 2025 року у межах законодавчо визначеного строку.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі № 280/1837/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров