Справа № 300/2316/25
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"10" грудня 2025 р. справа № 300/2316/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Судді Микитюка Р.В.
за участю секретаря судового засідання Лудчак А.В.,
представника відповідача Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги - Недокуса В.І.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог в адміністративній справі
за позовом ОСОБА_1
до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, Греська Василя Васильовича
про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, Греська Василя Васильовича про визнання протиправними бездіяльності та дій, визнання незаконним та скасування наказу в частині, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди з підстав порушення вимог законодавства щодо порядку надання безоплатної правничої допомоги.
В позовній заяві позивачем серед іншого заявлено позовні вимоги до адвоката Греська Василя Васильовича, а саме:
- визнати неявку адвоката в судове засідання порушенням обов`язків адвоката;
- визнати порушення адвокатом вимог п, 6 розділу III Стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомог у цивільному, адміністративному процесах та представництва у кримінальному процесі, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 21.12.2017 року №4125/5, обов`язків по договору та представництва його інтересів у справі №300/4699/22 (зокрема, не ознайомлення із матеріалами справи, не складення адвокатського досьє, не повідомлення про своє представництво у справі, не складення акту виконаних робіт про ознайомлення із матеріалами справи, не складення протоколу зустрічі з клієнтом);
- визнати порушення адвокатом вимог п.п. 18, 35 Правил адвокатської етики, що проявилось у ненаданні звіту на вимогу позивача від 30.09.2024 та інших документів;
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.
28.04.2025 Гресько В.В. подано до суду клопотання про закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 . Клопотання мотивоване тим, що спір у даній справі в частині позовних вимог, звернутих до Греська В.В. не може бути предметом розгляду в адміністративному суді, оскільки законодавством визначено інший порядок та суб`єктів до яких можуть бути оскаржені дії адвоката.
Позивач в підготовчому судовому засіданні щодо закриття провадження в частині що позовних вимог до адвоката Греська В.В., заперечив.
Представник відповідача - Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, в підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції просив закрити провадження у справі у частині позовних вимог, які стосуються адвоката Греська В.В.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від представника відповідача Греська В.В. на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи проводити без їх участі.
Розглянувши клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі в частині вимог звернутих до нього, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача - Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, суд зазначає таке.
У відповідності до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Відповідно до частини третьої статті 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
У відповідності до частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.
Статтею 9 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" встановлено, що суб`єктами надання безоплатної первинної правничої допомоги є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, центри з надання безоплатної правничої допомоги, спеціалізовані установи з надання безоплатної первинної правничої допомоги, утворені органами місцевого самоврядування з урахуванням потреб територіальної громади, юридичні особи приватного права, які мають право надавати правничу допомогу, залучені органами місцевого самоврядування у встановленому законом порядку, адвокати та інші фахівці у відповідній галузі права, залучені органами місцевого самоврядування у встановленому законом порядку.
Згідно з статтею 15 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" суб`єктами надання безоплатної вторинної правничої допомоги в Україні є центри з надання безоплатної правничої допомоги, адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" після прийняття рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги центр з надання безоплатної правничої допомоги призначає адвоката, який включений до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, та уклав договір про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з центром з надання безоплатної правничої допомоги.
Повноваження адвоката підтверджуються дорученням центру з надання безоплатної правничої допомоги та/або довіреністю відповідно до вимог процесуального закону (частина 2 статті 21).
Згідно з частиною третьою вказаної норми для здійснення представництва інтересів осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, у суді у спорах, що виникають з трудових відносин, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також щодо представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, або для складання документів процесуального характеру центр з надання безоплатної правничої допомоги може уповноважити свого працівника.
Повноваження працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги як представника суб`єкта права на безоплатну вторинну правничу допомогу підтверджуються рішенням центру з надання безоплатної правничої допомоги та довіреністю відповідно до вимог процесуального закону (частина 4 статті 21).
Частиною другою статті 25 "Про безоплатну правничу допомогу" передбачено, що адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі права та гарантії, встановлені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", іншими законами України.
Аналізуючи наведені вище норми, суд доходить висновку про те, що адвокат не є посадовою чи службовою особою органів, які згідно з положеннями статей 9, 15 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" мають право надавати послуги безоплатної первинної та вторинної правничої допомоги, а є окремим суб`єктом, який може надавати такі послуги на підставі відповідного доручення центру з надання безоплатної правничої допомоги та/або довіреності відповідно до вимог процесуального закону, в межах незалежної професійної діяльності адвокатури в Україні, із забезпеченням під час надання таких послуг усіх прав та гарантій, встановлених Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", іншими законами України.
Отже, під час надання послуг з безоплатної первинної та вторинної правничої допомоги адвокат не здійснює публічно-владних управлінських функцій.
Таким чином, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України адвокат не відноситься до суб`єктів владних повноважень рішення, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені до адміністративних судів.
Як наслідок, суд зазначає, що адвокат не відноситься до посадових і службових осіб, визначених у статті 31 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу", рішення, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені в адміністративному порядку відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" та/або до адміністративного суду, оскільки такий порядок оскарження стосується посадових чи службових осіб органів, які згідно з статтями 9, 15 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" надають послуги безоплатної первинної та вторинної правничої допомоги, окрім адвоката.
Крім того, згідно частини другої статті 25 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" оцінка якості, повноти та своєчасності надання адвокатами безоплатної первинної правничої допомоги здійснюється за зверненням органів місцевого самоврядування, а безоплатної вторинної правничої допомоги - за зверненням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, комісіями, утвореними для цієї мети радами адвокатів регіонів.
За змістом заявлених позовних вимог звернутих до адвоката Греська В.В., Доненко В.О. вважає неналежними та/або не наданими послуги відповідача у справі №300/4699/22, які, на думку позивача, повинен був надати на виконання доручення Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, а також порушення Правил адвокатської етики.
Водночас, на виконання вимог частини другої статті 25 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" оцінка якості, повноти та своєчасності надання адвокатами безоплатної вторинної правничої допомоги здійснюється комісіями, утвореними для цієї мети радами адвокатів регіонів, а не судом в порядку розгляду адміністративного позову.
Загальні умови та підстави дисциплінарної відповідальності адвоката регламентовані розділом VІ Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.
Згідно з частиною першою статті 36 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.
Частиною першою статті 42 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.
Відтак, в контексті вищенаведеної норми, вважаючи, що адвокатом ОСОБА_2 допущено дисциплінарний проступок, внаслідок порушення вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Правил адвокатської етики, то позивач не позбавлений права на звернення із скаргою до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області. Водночас, суд зазначає, що саме рішення у дисциплінарній справі, прийняте за результатами розгляду відповідного звернення, підлягає оскарженню в судовому порядку.
Як наслідок, суд зазначає, що державою відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено відповідний порядок та ефективний засіб правового захисту у спірних відносинах.
В той же час, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до адвоката Греська В.В. щодо порушення вимог п.6 розділу ІІІ Стандартів надання БВПД, вимог ст. 18, 37 Правил адвокатської етики, та, як наслідок, вимоги про стягнення моральної шкоди і процесуальних витрат не можуть бути предметом розгляду в адміністративному суді, оскільки законодавством визначено інший порядок та суб`єктів до яких можуть бути оскаржені такі дії адвоката.
Крім того, суд зазначає, що в силу вимог законодавства України та рішень органів адвокатського самоврядування, встановлення фактів дисциплінарного проступку адвоката віднесено до виключної компетенції кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону.
Так, до прикладу, в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №810/1972/17 зазначено, що правомочність відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії на власний розсуд за наслідками оцінки обставин та фактів прийняти рішення за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням, під яким розуміється можливість суб`єкта владних повноважень самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох юридично допустимих варіантів управлінського рішення. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.
Вирішуючи спір в подібних правовідносинах, Верховний Суд в постанові від 20.09.2018 у справі №816/1286/16 сформував правову позицію, за змістом якої професійна і компетентна оцінка та кваліфікація дій (.поведінки) адвоката в цілях реалізації дисциплінарного провадження є компетенцією відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, яка за результатами перевірки та надання оцінки діям адвокатів приймає рішення про наявність та/або відсутність у їх діях дисциплінарного проступку.
Також, в постанові Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №816/1462/17 міститься висновок такого змісту: з урахуванням вимог статті 30-32 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" питання надання неякісної правової допомоги не входить у предмет судового захисту, а може мати наслідком притягнення до передбаченої законодавством юридичної відповідальності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (пункт 24 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України") суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відтак, суд зазначає, що справа №300/2316/25 в частині вимог звернутих до адвоката Греська В.В. не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Підсумовуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі № 300/2316/25 в частині позовних вимог заявлених ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання протиправними бездіяльності та дій, стягнення моральної шкоди, підлягає до закриття.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 243, 248, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
провадження у справі № 300/2316/25 в частині позовних вимог заявлених ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання протиправними бездіяльності та дій, стягнення моральної шкоди - закрити.
Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочену (вступну та резолютивну частини) ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.

Ухвала складена в повному обсязі 15.12.25.