Справа № 160/14594/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/14594/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 р. (суддя Захарчук-Борисенко Н.В.) в адміністративній справі №160/14594/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7398-25/у, прийнятою 11.11.2021 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, про стягнення з єдиного внеску в частині нарахованої суми єдиного внеску в сумі 16697,95 грн. Заявою від 09 липня 2024 р. він змінив підстави позову (а.с.28-31).

В обґрунтування позовної вимоги позивач вказував на відсутність підстав для прийняття спірної вимоги, оскільки з 2017 року його підприємницька діяльність припинена шляхом здійснення відповідної реєстрації. Також позивач зазначав, що не мав доходу, звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою №Д5 згідно з додатком 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не формував та не подавав. Нарахування в автоматичному режимі єдиного внеску за періоди, коли він господарську діяльність не проводи та доходи від провадження господарської діяльності не отримував, позивач вважав протиправним. Також, наполягав на протиправності спірної вимоги, яка прийнята поза межами 1095 днів, визначених ст.102 Податкового кодексу України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 р., ухваленим в порядку спрощеного позовного провадження, позовну заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги даними інтегрованої картки платника по коду бюджетної класифікації "71040000" ФОП ОСОБА_1 відбулись автоматичні нарахування єдиного внеску - заборгованість з єдиного внеску станом на 30.09.2013 у сумі 3919,57 грн ( в т.ч. 1531,51 грн 2012 рік, 1194,03 грн 1 квартал 2013, 1194,03 грн 2 квартал 2013, яка передана Пенсійним фондом до податкової служби. Головне управління ДПС у Дніпропетровській області не погоджується із висновками суду І інстанції щодо відсутності підстав для нарахування позивачу недоїмки та наголошує, що у наявних матеріалах справи довідки форми ОК-5, ОК-7 відсутні періоди, що підтверджують сплату мінімального розміру єдиного соціального внеску за ФОП ОСОБА_1 за 2013,2014,2015 роки періоди по яким відбулись нарахування відповідних сум єдиного внеску, що увійшли до складу спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2021 №Ф-7398-25. Таким чином, ГУ ДПС у Дніпропетровській області при винесенні вимоги про сплату боргу (недоїмки) ОСОБА_1 діяло в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією та законами України.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 у період з 30.09.1998 (номер запису: 0023811) по 31.10.2017 (номер запису: 6023811) був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП здійснена за рішенням ФОП. 11.11.2021 відповідачем сформовано податкову вимогу №Ф-7398-25У, відповідно до якої у ОСОБА_1 наявна заборгованість (штраф, недоїмка) зі сплати єдиного внеску у розмірі 16697,95 грн. 12.08.2021 контролюючим органом складено податкову вимогу №Ф-7398-25, якою повідомлено позивача про наявність у нього заборгованості зі сплати єдиного внеску у сумі 16697,95 грн. 16.12.2021 державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бутенко О.М. відкрито виконавче провадження №67922856 на підставі вимоги «Ф-7398-25/64у, виданий 11.11.2021 року.

Вважаючи податкову вимогу №Ф-7398-25/у від 11.11.2021 протиправною та такою, що не відповідає вимогам законодавства, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірної податкової вимоги, оскільки «відповідач належним чином не довів наявного у позивачки узгодженого податкового боргу, належного вручення їй податкової вимоги та не зміг пояснити подвійне врахування податковим органом деяких сум у складі боргу в т.ч. з карток особових рахунків платників єдиного внеску переданих йому для адміністрування органами пенсійного фонду».

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Позивач оскаржує вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7398-25-У від 11 листопада 2021 р. (а.с.6).

Пунктом 4 Розділу УІ Інструкції про порядок нарахування і слати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20 квітня 2015 р. та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 05 травня 2015 р. за №508/26953 (Інструкція № 449) при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин:

перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи),

друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Згідно пункту 5 Розділу УІ Інструкції № 449 протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені. У разі незгоди з розрахунком податкового органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.

Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до податкового органу вищого рівня або суду платник зобов`язаний одночасно письмово повідомити податковий орган, який направив вимогу.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення податкового органу або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Тобто, вимога про сплату боргу з літерою «У» є такою, яка приймається у випадку, коли платник податків протягом 10 днів після надходження (отримання) вимоги (первісної, без літери «У») про сплату боргу не оскаржив її в адміністративному та/або судовому порядку і не сплатив суму, зазначену у вимозі.

Як вбачається з форми спірної вимоги сплату боргу (недоїмки) № Ф-7398-25-У від 11 листопада 2021 р., в третій частині вона має літеру «У», що свідчить про її статус як узгодженої.

В матеріалах справи також наявна копія вимоги про сплату боргу (недоїмки) за тим саме номером - №Ф-7398-25 на ту саму суму 16697,95 грн., яка була прийнята відповідачем 12 серпня 2021 р. (а.с.25).

Ця вимога була направлена 17.08.2021 на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням, яке було повернуто за закінченням терміну зберігання (а.с.24).

За приписами статті 42 Податкового кодексу України податкові вимоги вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно пункту 4 Розділу УІ Інструкції № 449 у разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Таким чином, повернення вимоги про сплату боргу № Ф-7398-25 від 12 серпня 2021 р. з відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання», вважається надісланою (врученою) позивачу.

Зважаючи на те, що позивач вимогу про сплату боргу № Ф-7398-25 від 12 серпня 2021 р. у десятиденний строк не оскаржив і недоїмку не сплатив, відповідач 11 листопада 2021 р. прийняв вимогу про сплату боргу за тим саме номером № Ф-7398-25 на ту саму суму недоїмки, проставивши літеру «У» і надавши їй (вимозі), тим самим, їй статус узгодженої. Це було необхідним з метою направлення вимоги до органів державної виконавчої служби для примусового виконання і заявою від 16.11.2021 відповідач направив вимогу про сплату боргу № Ф-7398-25-"У" від 11 листопада 2021 р. до Управління забезпечення примусового виконання рішень Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Самарський відділ державної виконавчої служби для примусового виконання (а.с.23). Постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 16.12.2021 відкрито виконавче провадження №67922856 (а.с.7).

Незважаючи на те, що вимога про сплату боргу № Ф-7398-25 від 12 серпня 2021 р. позивачем окремо не оскаржена, колегія суддів в межах цієї справи вважає за можливе здійснити перевірку доводів позивача, оскільки вимоги про сплату боргу (недоїмки) як від 12 серпня 2021 р., так і від 11 листопада 2021 р. спрямовані на стягнення однієї тієї самої суми.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI (Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті цього Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Згідно пункту 5 частини 1 статті 1 Закону мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Частиною 4 статті 25 Закону №2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 сформулював наступний правовий висновок:

"Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем."

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності з 30.09.1998 по 31.10.2017 (а.с.11-14) Дані про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2013-2016 роки (до дати реєстрації припинення ФОП) - відсутні.

Колегія суддів звертає увагу, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це платіж, якій сплачується до Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування. Сплата цього внеску гарантує позивачу те тільки право на соціальний захист, але й право на пенсійне забезпечення.

Суд також першої інстанції дійшов висновку про те, що «відповідач належним чином не довів наявного у позивачки узгодженого податкового боргу». Однак такий висновок взагалі не мотивований.

Згідно п.п.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, статус узгодженого набувають податкові та грошові зобов`язання, як це передбачено п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України. Суд першої інстанції помилково застосував поняття «узгоджений» до податкового боргу, хоча у спірних правовідносинах це поняття має спірна вимога про сплату боргу № Ф-7398-25-"У" від 11 листопада 2021 р.

Щодо висновку суду першої інстанції про неналежне вручення податкової вимоги.

Порядок листування платників податків та контролюючих органів врегульований статтею 42 Податкового кодексу України, за приписами якої податкові вимоги вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

За приписами п. 4 Розділу УІ Інструкції про порядок нарахування і слати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20 квітня 2015 р. та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 05 травня 2015 р. за №508/26953 (Інструкція № 449) у разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідач надав докази направлення 17.08.2021 на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням вимоги про сплату боргу № Ф-7398-25 від 12 серпня 2021 р., яке було повернуто за закінченням терміну зберігання (а.с.24).

Докази направлення вимоги про сплату боргу № Ф-7398-25- «У» від 11 листопада 2021 р. в матеріалах справи відсутні. Однак, ця обставина, на думку колегії суддів, не є самостійною і достатньою підставою для скасування спірної вимоги, оскільки, як зазначено вище, її прийняття є технічною дією і зумовлено необхідністю направлення до примусового виконання. Письмовою вимогою контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу є вимога № Ф-7398-25 від 12 серпня 2021 р.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що відповідач «не зміг пояснити подвійне врахування податковим органом деяких сум у складі боргу в т.ч. з карток особових рахунків платників єдиного внеску переданих йому для адміністрування органами пенсійного фонду».

Як вбачається з матеріалів справи, її розгляд був призначений судом першої інстанції ухвалою від 10 червня 2024 р. за правилами спрощеного позовного провадження без участі учасників справи у письмовому провадженні (а.с.17). Жодних ухвал про витребування доказів чи надання відповідачем пояснень судом не приймалось. Крім того, судом не наведено суми, як на його думку, нараховані подвійно, а застосоване поняття «деяких» є абстрактним і не дозволяє колегії суддів здійснити перевірку такого висновку на відповідність дійсним обставинам справи.

Отже, наведений вище висновок суду, який слугував однією з підстав для скасування спірної податкової вимоги про сплату боргу, є необґрунтованим та немотивованим.

Разом з цим, колегія суддів самостійно здійснила перевірку виникнення заборгованості за 2012 рік і встановила наступне.

Позивачем суду першої інстанції надані довідки форми ОК-5 та ОК-7, які містять інформацію про сплату ним страхових внесків за період з січня 2012 по грудень 2012 року (а.с.8,9).

Відповідач вказує, що заборгованість до 30.09.2013 була передана Пенсійним фондом України у зв`язку із законодавчою зміною суб`єкта адміністрування і складає за 2012 рік - 1531,51 грн.

Однак, враховуючи данні, отримані з автоматичної системи Пенсійного фонду України, нарахування за 2012 рік на суму 1531,51 грн. колегія суддів вважає безпідставним.

Щодо доводів позивача про неможливість нарахування йому боргу після реєстрації припинення його статусу як фізичної особи-підприємця.

Згідно з підпунктом 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 Податкового кодексу України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Згідно з Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 9 грудня 2011 року № 1588 (в редакції, чинній на час реєстрації припинення ФОП) державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру само зайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання; у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи. Особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, є така фізична особа; після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу річну податкову декларацію за звітний рік, у якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця (п.4-6 п.11.22).

Отже, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності. Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа-платник податків і має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності.

Щодо доводів позивача про стягнення єдиного внеску поза межами 1095 днів, встановлених п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України.

За приписами частини 16 статті 25 Закону №2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Щодо доводів позивача про неправомірність автоматичного нарахування недоїмки.

За приписами пункту 3 Розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом і не потребує судового узгодження. Відповідно до вищезазначеного нарахування єдиного внеску по коду платежу « 71040000» здійснюється згідно облікових даних з інформаційної системи, тобто в автоматичному режимі.

Колегія суддів звертає увагу, що позовна заява та заява про зміну підстави позову не містять доводів позивача щодо невірно здійсненого нарахування заборгованості або допущених арифметичних помилок при визначенні сум до сплати. Не наведені позивачем і альтернативні розрахунки. Як зазначено вище, заборгованість, яка виникла до 30.09.2013, була передана до органів Державної податкової служби України від органів Пенсійного фонду України. Однак, докази, які були надані позивачем спростовують наявність цієї заборгованості за 2012 рік.

Невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового судового рішення у справі. Адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, спірна вимога про сплату боргу - скасуванню на суму 1531,51 грн. Також, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі позову та скасувати вимогу про сплату боргу № Ф-7398-25 від 12 серпня 2021 р. на цю саму суду, оскільки чинність останньою не вплине на зміну суми недоїмки.

Нарахування позивачу решти суми недоїмки, яка складає 15166,41 грн. (16697,95 грн. - 1531,51 грн.), колегією суддів визнається правомірним.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем до суду першої інстанції сплачено судовий збір на суму 1211,20 грн. (а.с.5). За результатом перегляду справи в апеляційному порядку задоволено 9,17 % від загальної суми позову (1531,54 грн. від 16697,95 грн.). Відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає судовий збір на суму 111,06 грн. (9, 17 % від 1211,20 грн.).

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 р. в адміністративній справі №160/14594/24 - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7398-25- «У» від 11 листопада 2021 р., прийнятою Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, в частині суми недоїмки в розмірі на суму 1531, 51 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7398-25 від 12 серпня 2021 р., прийнятою Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, в частині суми недоїмки в розмірі на суму 1531, 51 грн.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () судові витрати зі сплати судового збору на суму 111 (сто одинадцять) грн. 06 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 02 грудня 2025 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник