Справа № 420/6088/25
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6088/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач 2), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №93 від 13.11.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1992 по 01.04.1995 рр.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 13.11.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою та відповідними документами на призначення пенсії за віком. Право на пенсію за віком на пільгових умовах позивач отримав відповідно до пункту 4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058 (далі - Закон № 1058), згідно з яким право на призначення дострокової пенсії за віком мають особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551- XII після досягнення чоловіками 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років. 13.11.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було прийнято рішення № 93, яким було відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком. Дане рішення обґрунтовано тим, що страховий стаж позивача становить 22 роки 04 місяці 27 днів, якого недостатньо для призначення дострокової пенсії за віком. Проте, під час вирішення питання про призначення пенсії за віком на пільгових підставах відповідач 1 не зарахував до загального страхового стажу період роботи з 01.09.1992 року по 01.04.1995 року, оскільки рік звільнення та рік наказу на звільнення дописано чорнилами іншого кольору. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи довідок. На думку позивача така відмова пенсійного органу є протиправною та порушує його законні права, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 04.03.2025 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/6088/25 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

14.03.2025 року та 18.03.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, відповідач 1 послався на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України 05.04.2023 року із заявою про призначення пенсії за віком, надавши наступні документи: військовий квіток; трудову книжку; довідку про роботу; паспорт, код. За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. Аналіз наданих документів позивачем показав, що його страховий стаж становить 17 років 03 місяці 23 днів, якого недостатньо для призначення дострокової пенсії за віком. До загального страхового стажу не зараховано період роботи з 10.01.1984 по 13.02.1989 згідно довідки від 18.12.2022 №246, оскільки підстава видачі - записи трудової книжки, а не первинні документи, які є підставою видачі довідок, а саме книги наказів, особові рахунки по нарахуванню заробітної плати та інше. Управлінням прийнято рішення №93 від 12.04.2023 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Також у даному рішенні зазначено, що після дооформлення та надходження у тримісячний строк прийнятих і подання додаткових документів, рішення буде переглянуто щодо підрахунку необхідного стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку (пункт 1.8 Порядку №22-1). Вказане рішення позивачем не оскаржене в адміністративному та судовому порядку. Управлінням електронну пенсійну справу ОСОБА_1 засобами програмного забезпечення передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, тобто за місцем проживання позивача. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області направлено лист до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 05.11.2024 №1500-0306-9/166784 із проханням переглянути рішення від 12.04.2023 №93 про відмову у призначенні дострокової пенсії ОСОБА_1 , привести у відповідність його страховий стаж. За результатом повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.04.2023 та доданих до неї документів, Управлінням прийнято рішення від 13.11.2024 №93 (на заміну рішення від 12.04.2023 №93), яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Також у даному рішенні Управління зазначено, що аналіз наданих документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 22 роки 04 місяці 27 днів, якого не достатньо для призначення дострокової пенсії за віком. До загального страхового стажу не зараховано період роботи з 01.09.1992 по 04.04.1995, оскільки рік звільнення та рік наказу на звільнення дописано чорнилами іншого кольору. З огляду на викладене, Управління вважає, що рішення від 13.11.2024 №93, яке прийняте на заміну рішення від 12.04.2023 №93, та яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку, прийнято правомірно. Також у даному рішенні зазначено, що після дооформлення та надходження у тримісячний строк прийнятих і подання додаткових документів, рішення буде переглянуто щодо підрахунку необхідного стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку (пункт 1.8 Порядку №22-1). Зважаючи на вищезазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області уважає, що діяло в межах правового обов`язку, який визначений для органів Пенсійного фонду України чинними нормативно-правовими актами України у сфері пенсійного забезпечення та уважає вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з відзивом відповідачем 1 надано копії матеріалів пенсійної справи позивача.

20.03.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, відповідач 2 послався на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було прийнято рішення № 93 від 13.11.2024 про відмову Позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України. Враховуючи це, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не можуть вважатися протиправними, а позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. Також відповідач 2 вказує, що позовна вимога в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком позивачу з 13.11.2024 року, є такою, що не підлягає задоволенню також з тих підстав, що судом не може прийматися відповідне рішення, оскільки це є втручанням в дискреційні повноваження Головного управління.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 02.04.2004 року.

05.04.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV.

Органом, що приймає рішення за заявою позивача, за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №93 від 12.04.2023, яким відмовлено позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

В обґрунтування рішення зазначено, що згідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають,зокрема, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" після досягнення чоловіками 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років. Аналіз наданих ОСОБА_1 документів показав, що його страховий стаж становить 17 років 03 місяці 23 днів, якого недостатньо для призначення дострокової пенсії за віком. До загального страхового стажу не зараховано період роботи з 10.01.1984 року по 13.02.1989 року згідно довідки від 18.12.2022 №246, оскільки підстава видачі - записи трудової книжки, а не первинні документи, які є підставою видачі довідок, а саме книги наказів, особові рахунки по нарахуванню заробітної плати та інше.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області направлено лист до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 05.11.2024 №1500-0306-9/166784, в якому зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області проведено перевірку відмовної електронної пенсійної справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Аналізуючи надані до звернення документи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області встановлено, що до страхового стажу згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 від 12.09.1978 не зарахований період роботи з 10.01.1984 по 13.02.1988 в Одеському спеціалізованому управлінні № 514 «Промвентиляция», оскільки в записі про звільнення дата наказу не відповідає даті звільнення. Однак, враховуючи, що записи внесені послідовно, не містять будь-яких виправлень, завірені печаткою і підписом відповідальної особи, до того ж підтверджені довідкою від 18.12.2022 № 246, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважало за можливе зарахувати до страхового стажу вищезазначений період роботи. Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області з`ясовано, що до страхового стажу згідно із записами трудової книжки не зарахований період роботи з 01.09.1992 по 01.04.1995, проте в рішенні про відмову не вказана причина неврахування зазначеного періоду. З огляду на вищевикладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просило переглянути рішення про відмову, привести у відповідність страховий стаж, опрацювати електронну пенсійну справу без використання принципів черги (за допомогою «Релізу змін в Підсистемі «Призначення та виплата пенсій (ППВП)» версія 1.6.74.1 від 04.04.2022»).

Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №93 від 13.11.2024 року, прийнятого на заміну рішення №93 від 12.04.2023 року, яким відмовлено позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

В обґрунтування рішення зазначено, що згідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають,зокрема, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" після досягнення чоловіками 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років. Аналіз наданих ОСОБА_1 документів показав, що його страховий стаж становить 22 роки 04 місяці 27 днів, якого недостатньо для призначення дострокової пенсії за віком. До загального страхового стажу не зараховано період роботи з 01.09.1992 року по 01.04.1995 року, оскільки рік звільнення та рік наказу на звільнення дописано чорнилами іншого кольору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Положеннями ч.2 ст.24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20, 21 і 25 частини першої статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12, 13 і 16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (крім працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів), особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до пунктів 3 і 4 частини першої статті 101 зазначеного Закону, пункту 5 частини першої статті 101 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, а також пункту 6 частини першої статті 101 зазначеного Закону, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок..

З огляду на викладене, право на призначення дострокової пенсії відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV мають, зокрема, особи, яким надано статус учасника бойових дій, після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків.

Як встановлено матеріалами справи, на момент звернення позивач досягнув 55-річного віку та має статус учасника бойових дій, що не заперечується відповідачем.

Однак, у оскаржуваному рішенні, відповідач вказує, що страховий стаж позивача становить 22 роки 04 місяці 27 днів, що є недостатнім, в силу положень ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач, відмовляючи у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком, зазначає, що до загального стажу зараховано не всі періоди роботи згідно трудової книжки, а саме: не зараховано період роботи з 01.09.1992 року по 01.04.1995 року, оскільки рік звільнення та рік наказу на звільнення дописано чорнилами іншого кольору.

Щодо правомірності не зарахування спірного періоду трудової діяльності до страхового стажу, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що пенсія за віком, за вислугу років та інші форми соціального захисту зумовлені певними особливостями, а саме, призначаються у зв`язку з попередньою трудовою діяльністю (працею) особи, ґрунтуються на примусовому вилучені (крім податків із заробітної плати) з боку держави частини коштів для гарантування функціонування системи пенсійного забезпечення, передбачають безумовний та безстроковий обов`язок держави забезпечувати утримання особи у старості, враховуючи, в тому числі, фінансові можливості такої держави, а також право встановлювати особливі умови для отримання таких форм соціального захисту, які, за будь-яких умов не повинні суперечити самій суті відповідного права, бути справедливими та недискримінаційними.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а, відповідно до статті 62 Закону №1788-XII - основним документом, що підтверджує стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Виходячи з аналізу зазначених норм вбачається, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж. Разом з тим, у разі якщо остання містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності) то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку №637. Також у разі неможливості одержання необхідних документів внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку (у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями) трудовий стаж може бути установлений на підставі показань не менше двох свідків , які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Подібний підхід викладений Верховним Судом, зокрема у постанові від 29 листопада 2019 року у справі № 676/1433/17, від 04 березня 2020 року у справі №155/1180/17 та від 27 липня 2022 року у справі № 620/3754/18.

З копії трудової книжки НОМЕР_2 убачається, що в ній наявні наступні записи про період роботи позивача з 01.09.1992 року по 01.04.1995 року: запис 14 на стор.10-11 про прийняття 01.09.1992 року на посаду слюсаря 3 розряду у фірму КАН ЛТД (наказ № 15 від 01.09.92 р.); запис 15 на стор.10-11 про звільнення 01.04.1995 року за власним бажанням (наказ № 2 від 01.04.95р.). Запис про звільнення завірений печаткою «Фирма «КАН и Л.ЛТД» (МП в виде общ. с огран. ответствен. на основе индивидуальн. собствен. граждан)» (мовою оригіналу).

Як вже було зазначено судом, згідно оскаржуваного рішення позивачу до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 01.09.1992 року по 01.04.1995 року, оскільки рік звільнення та рік наказу на звільнення дописано чорнилами іншого кольору.

Суд погоджується з доводами відповідача 1, що зазначення року звільнення та року наказу на звільнення чорнилами іншого кольору в записі про звільнення, є тими обставинами, що викликають сумніви у достовірності внесеного запису.

Крім того, суд зауважує, що з копії трудової книжки НОМЕР_2 , долученої позивачем до позовної заяви, убачається, що особою, яка внесла запис № 15 про звільнення, зазначено «Директор», однак підпис відповідальної особи, яка внесла запис про звільнення відсутній.

При цьому, суд зазначає, що з копії трудової книжки, яка міститься в електронній пенсійні справі позивача, та надана відповідачем 1 разом з відзивом на позовну заява, убачається, що запис № 15 про звільнення завірений підписом.

На переконання суду, вказані обставини, додатково підтверджують сумніви у достовірності внесеного запису про звільнення позивача.

Суд зазначає, що прийняття заяви позивача від 05.04.2023 року про призначення пенсії, в розписці-повідомленні до вказаної заяви в розділі «Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії позивачу повідомлено про необхідність подання інших документів, зокрема, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року, довідки про прийняття на роботу.

Таким чином, органом пенсійного фонду, при прийнятті заяви про призначення пенсії, було повідомлено позивача про необхідність підтвердження записів в трудовій книжці додатковими документами.

Однак, як убачається з запису здійсненого позивачем на вказаній розписці він наполягав на розгляді поданих документів та вказав, що надати інших документів він не має можливості.

Таким чином, позивачем жодних документів, окрім трудової книжки, в підтвердження достовірності спірного у даній справі запису про трудову діяльність за період з 01.09.1992 року по 01.04.1995 року, ні до заяви про призначення пенсії, ні суду не надано. Також позивачем не вжито жодних заходів щодо підтвердження спірного у даній справі періоду його роботи у Фірмі «КАН и Л.ЛТД» шляхом звернення до Пенсійного органу про підтвердження такого стажу у спосіб встановлений Порядком №637, зокрема показаннями не менше двох свідків, які б знали його по спільній з ним роботі на Фірмі «КАН и Л.ЛТД» і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу на вказаному підприємстві позивача.

Станом на час розгляду даної справи з наявних у матеріалах справи документів, у суду відсутня можливість встановити достовірність зазначеного у трудовій книжці періоду роботи позивача в Фірмі «КАН и Л.ЛТД» з 01.09.1992 року по 01.04.1995 року.

Враховуючи вищевикладене, суд уважає, що у відповідача 1 станом на час прийняття рішення не було підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.09.1992 року по 01.04.1995 року у Фірмі «КАН и Л.ЛТД», а отже оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області є правомірним.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги не належать до задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №93 від 13.11.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1992 по 01.04.1995 рр.; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 13.11.2024 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 15.12.2025 року.

Суддя Г. В. Лебедєва