Справа № 520/1448/25
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 грудня 2025 року № 520/1448/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Міністерства оборони України (в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 код НОМЕР_2 ) звернулися до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум)(просп. Повітряних Сил, буд. 6,м. Київ,03049, ), в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги дружині загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_3 ОСОБА_1 та сину загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_3 ОСОБА_2 викладене в пункті 9 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №9/в від 26.07.2024;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити дружині загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 ОСОБА_1 та сину загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_3 ОСОБА_2 , передбачену статтею 16 Закону України від 20.12.1991 №2011- XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), військовослужбовця, в розмірі 15 000 000 грн та здійснити виплату одноразової грошової допомоги пропорційно у рівній частці на кожного позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення Міністерства оборони України про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оформлене протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум №9/в від 26.07.2024 є протиправним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Представник відповідача правом на надання відзиву не скористався, без зазначення причин.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя у період з 28.04.2025 по 02.05.2025, з 14.07.2025 по 28.07.2025 перебував у відпустці, 01.08.2025 перебував на навчанні та з 04.08.2025 по 05.08.2025, з 18.08.2025 по 20.08.2025 та 10.11.2025 по 14.11.2025 перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

23 лютого 2002 року між громадянкою ОСОБА_1 та громадянином ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстровано Міським відділом актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, про що 23 лютого 2002 року зроблений актовий запис №209 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_2 , про що Вакуленчуківською селищною радою Чуднівського району Житомирської області 17 лютого 2003 року видано свідоцтво народження серії НОМЕР_4 .

15 травня 2020 року між ОСОБА_3 та командиром військової частини НОМЕР_5 укладено контракт на проходження військової служби за контрактом.

В подальшому (до 28 липня 2022 року) ОСОБА_3 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_6 .

В серпні 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 вручене ОСОБА_1 сповіщення командира військової частини НОМЕР_6 від 28 липня 2022 року №2266 про загибель її чоловіка ОСОБА_3 , яка сталася 28 липня 2022 року внаслідок ДТП.

Протоколом засідання 12 Регіональної ВЛК №2394 від 30 липня 2023 року встановлено, що смерть ОСОБА_3 пов`язана з виконанням військової служби.

Лікарським свідоцтвом про смерть №164 від 29 липня 2022 констатована смерть ОСОБА_3 28 липня 2022 року в Дніпропетровській області, Синельніківському районі, населеному пункті Слов`янка під час нещасного випадку, у зв`язку із виробництвом

02 серпня 2022 року Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено актовий запис №940 про смерть ОСОБА_3 , про що ОСОБА_1 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 .

Довідкою командира військової частини НОМЕР_6 від 15.07.2023 №8119 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) встановлено, що ОСОБА_3 отримав травмування (під час виконання службових обов`язків військової служби, а саме під час супроводження колони військової техніки), що призвело до його смерті.

За результатами розгляду заяв ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум винесено протокол №9/в від 26 липня 2024 року, яким відмовлено у призначені та виплаті заявника одноразової грошової допомоги на піставі визначеній у ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Витяг з вказаного вище протоколу вручено ОСОБА_1 в вересні 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З вказаного витягу вбачається, що ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2 відмовлено у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що в постанові про закриття кримінального провадження від 31.08.2022 №0000125 Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області визначено, що її чоловіком ( ОСОБА_3 ) водієм автомобіля ЗСУ було порушено вимоги п.п. 12.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

16 січня 2025 року на адресу Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою ОГД направлено заяву про перегляд їх протокольного рішення від №9/в від 26 липня 2024 року.

Відповіді на заяву не надано.

Не погоджуючись з протокольним рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.02.1993 (далі - Закон №2232-XII), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За приписами статті 41 Закону №2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві.

Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991(далі - Закон №2011-XII, у редакції від 23.04.2021) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 2 частини 2 16 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з частинами першою, шостою, восьмою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Водночас статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ визначені випадки, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються - якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 9 статті16-3 Закону №2011-ХІІ).

На виконання Закону №2011-XII Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 (далі - Порядок №975, тут і далі - у редакції, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин).

Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Підпунктом 2 пункту 4 Порядку №975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби.

В силу пункту 5 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть);

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту 10 Порядку №975, члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган).

Пунктами 15, 19 Порядку № 975 визначено, що рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:

вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Із системного аналізу положень Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, якими регулюються спірні правовідносини, суд вважає за необхідне сформулювати правовий висновок про те, що законодавством передбачено обмеження у виплаті гарантованої державною одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, зокрема, внаслідок наявності доведеного факту вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення. Така допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця або втрата ним працездатності є наслідком вчинення військовослужбовцем злочину або адміністративного правопорушення.

Відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, комісія МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у Витягу з протоколу засідання комісії від 26.07.2024 №9/в зазначила, що

смерть ОСОБА_3 є наслідком дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 31.08.2022 № 0000125 Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, водієм автомобіля ОСОБА_3 було порушено вимоги п.п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10 2001 № 1306. Отже, аварія сталася в результаті порушення правил безпеки дорожнього руху, тобто внаслідок адміністративного правопорушення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд наголошує, що за змістом частини першої статті 16-4 Закону № 2011-ХІІ та пункту 19 Порядку № 975, зазначена допомога не призначається з підстав, наведених цими нормами, лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення. Відповідно, факт вчинення ним, у даному випадку адміністративного правопорушення має бути доведений.

Враховуючи вищенаведене та докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що у постанові заступника начальника СВ ВП №2 Синельниківського РУП ГУНП Дніпропетровській області від 31 серпня 2022 року про закриття кримінального провадження №0000134 від 04 серпня 2022 року вказано: «З технічно точки зору, умова наявності у водія автомобілю «ВАЗ 210363» технічної можливості запобігти ДТП, встановлюється відповідність його дій технічним вимогам пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, для чого не було перешкод технічного характеру. З технічної точки зору, дії водія автомобілю марки «ВАЗ 21063», невідповідні технічним вимогам пункту 12.1 Правил дорожнього руху, знаходилися в причинному зв 'язку з ДТП».

Незаконність постанови заступника начальника СВ ВП №2 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 31 серпня 2022 року про закриття кримінального провадження №0000134 від 04 серпня 2022 року підтверджується Ухвалою слідчого судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024 року у справі №181/1821/24 (провадження №1-кс/181/352/24) задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження. Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника СВ ВП №2 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції Лисенко Інни Миколаївни від 31.08.2022 року про закриття кримінального провадження №0000125 від 28.07.2022.

Матеріали кримінального провадження №0000125 від 28.07.2022 направлено до ВП №2 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення належного досудового розслідування.

Скасовуючи постанову слідчого від 31.08.2022 року про закриття кримінального провадження №0000125 від 28.07.2022 слідчий суддя виходив із того, що під час розгляду скарги встановлено, що слідчий не дослідив усіх обставин кримінального провадження.

Отже, постанова заступника начальника СВ ВП №2 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 31 серпня 2022 року про закриття кримінального провадження №0000134 від 04 серпня 2022 року на яку посилався відповідач у якості причин відмови у призначені та виплаті позивачу та її сину одноразової грошової допомоги була фактична незаконною, про що було зазначено в ухвалі слідчого судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024 року у справі №181/1821/24 (провадження №1-кс/181/352/24).

Окремо суд зазначає, що смерть військовослужбовця ОСОБА_3 настала в зв`язку виконанням обов`язків військової служби під час дії військового стану є наступні документи:

- протокол засідання 12 Регіональної ВЛК №2394 від 30 липня 2023 року де зазначено, що «травма і причина смерті, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби»;

- лікарське свідоцтво про смерть №164 від 29 липня 2022 року де зазначено, що смерть настала від нещасного випадку у зв`язку із виробництвом;

- довідка командира військової частини НОМЕР_6 від 15.07.2023 №8119 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) де зазначено, що капітана ОСОБА_3 вважати таким, що отримав травмування не сумісне з пригодою під час виконання обов`язків військової служби;

- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 26.02.2023 р. №854 про результати службового розслідування за фактом загибелі капітана ОСОБА_3 де в пункті 2 вказаного наказу зазначено, що факт смерті командира зенітної ракетної батареї зенітного ракетно артилерійського дивізіону з озброєння військової частини НОМЕР_6 капітана ОСОБА_3 відбулась внаслідок нещасного випадку у зв`язку із дорожньо транспортною пригодою під час виконання обов`язків військової служби.

Отже, на законність оскаржуваного протокольного рішення відповідача не вказує жодний документ тоді як, на те що смерть військовослужбовця ОСОБА_3 настала у зв`язку із виконанням ним військової служби вказують зазначені вище документи.

Зі змісту цих документів, вбачається, що комісією ВЛК та результатами службового розслідування було досліджено травми та обставини справи.

На підставі наданих сторонами письмових доказів суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав для тверджень про те, що смерть ОСОБА_3 є наслідком вчинення ним адміністративного правопорушення, а відтак і для відмови у призначенні позивачам одноразової грошової допомоги з наведених підстав.

Отже, під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними та достовірними засобами доказування правомірність прийнятого рішення, а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачам одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), військовослужбовця, в розмірі 15 000 000 грн та здійснити виплату одноразової грошової допомоги пропорційно у рівній частці на кожного позивача, то суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною 5 статті 19 Закону України від 23.02.06 р. 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 р., застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.05 р.) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.10 і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.08) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.03 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Зобов`язання судом відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу у зв`язку із загибеллю при захисті Батьківщини військовослужбовця може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність інших підстав для відмови у призначенні та виплаті такої допомоги, які передбачені законом.

Враховуючи, що суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки, а прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, без перевірки наявності чи відсутності усіх підстав для відмови у її виплаті, може бути необґрунтованим.

За таких обставин, належним способом захисту порушених прав позивачів є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву та додані до неї документи про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги в порядку і розмірі, передбаченому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням висновків суду, що викладені у цьому рішенні.

Вказаний правовий висновок в частині обрання належного способу захисту порушеного права узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.01.2024 у справі № 480/4122/22.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 код НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум) )(просп. Повітряних Сил, буд. 6,м. Київ,03049, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги дружині загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_3 ОСОБА_1 та сину загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_3 ОСОБА_2 викладене в пункті 9 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №9/в від 26.07.2024.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та додані до неї документи про призначення та виплату дружині загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 ОСОБА_1 та сину загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_3 ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в порядку і розмірі, передбаченому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням висновків суду, що викладені у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, буд. 6, м. Київ, 03049, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, буд. 6, м. Київ, 03049, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 код НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тітов О.М.