Справа № 322/1272/25
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 322/1272/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16.09.2025 року (суддя Губанов Р.О., селище Новомиколаївка, повний текст рішення складено 16.09.2025 року) в справі №322/1272/25 за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 1 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Запорізькій області Департаменту Патрульної поліції сержант поліції Бур`яна Дмитра Андрійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в:

25.08.2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Поліцейського 1 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Запорізькій області Департаменту Патрульної поліції сержант поліції Бур`яна Д.А. (далі по тексту відповідач-1), в якому просив суд скасувати постанову серії ЕНА 5505232 від 17.08.2025 року, матеріали по справі закрити.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04.09.2025 року залучено в якості другого відповідача у справі Департамент патрульної поліції (далі по тексту відповідач-2).

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16.09.2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянтом вказувалось, що при розгляді справи відповідачем не надано жодних доказів скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Апелянт вказував на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена без дотримання відповідної процедури, не було взято до уваги пояснення відносно скоєного адміністративного правопорушення. Відсутні докази на основі чого базується висновок інспектора про вчинення позивачем правопорушення. З наявного відео фіксації не можливо зробити висновок про підстави зупинки автомобіля позивача та взагалі наявність вимоги пред`явити посвідчення водія. Апелянт вказував, що натомість поліцейський інспектор патрульної поліції не пред`явив свого службового посвідчення. Апелянт вказував, що у постанові не вказано посилання на технічний засіб, яким здійснювалась відео фіксація порушення, в у такому разі постанова стає протиправною та відсутні докази вчинення правопорушення. Відеозаписи, які можуть міститись у матеріалах справи є неналежними доказами, оскільки про них не зазначено у самій постанові, та не вказано за допомогою яких засобів велась відеофіксація, що є порушенням ст. 283 КУпАП. Апелянт вказував, що відповідач не довів порушення позивачем вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, а також посилань на будь-які докази. Апелянт вказував, що він не рухався зі швидкістю більше 50 км/год, такий рух не зафіксовано. Технічні засоби, якими здійснювалось вимірювання його швидкості руху є не сертифікованими, не доводять, що рух здійснював саме його автомобіль. Технічний засіб, яким вимірювалась швидкість руху транспортного засобу невірно використовувався інспектором патрульної поліції, показники приладу TruCam не відповідали показникам спідометру.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що за змістом п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Постановою встановлені фактичні обставини правопорушення, а саме те, що 17.08.2025 о 13:03 в м. Запоріжжя вул. Тиражна, 2 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Trafic держ номер НОМЕР_1 не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, та керуючи транспортним засобом у м. Запоріжжі біля буд. 2 по вул. Тиражна перевищив встановлені обмеження швидкості в населеному пункті більше ніж на 20 км/год, а саме рухався зі швидкістю 73 км/год. Зафіксовано TruCam II LTI20/20 008457, чим порушив п. 2.4а ПДР. Згідно з п. 2.1 (а), 2.1 (б) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони технічний талон). Фактично аналогічне за змістом зі вказаними нормами є положення ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» яким визначено, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством. Позивач визнав факт керування транспортним засобом в межах населеного пункту. Доводи на предмет того, що в постанові неправильно зазначено місце події, знайшли свої підтвердження, втім в цьому контексті суд першої інстанції погодився з доводами представника відповідачів, що місце вчинення правопорушення зазначено з урахуванням прив`язки до адреси найближчого будинку від місця події, адже на Каширському шосе дійсно відсутні адреси будинків, і наявність даної неточності не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови. Ненадання позивачем на вимогу відповідача-1 посвідчення водія і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу підтверджується відеозаписом з бодікамери поліцейського. Сама по собі незгода позивача з перевищенням ним встановлених обмежень швидкості більш як на двадцять кілометрів на годину, не свідчить про незаконність вимог поліцейського. Суд першої інстанції вказував, що на долученому представником відповідачів диску містится відеозапис з приладу TruCam II LTI20/20, на якому зафіксована швидкість автомобіля Renault Trafic держ номер НОМЕР_1 , яка становить 73 км/год і прінтскрін моменту фіксації порушення (файл JPG «факт правопорушення Тверденко»). Суд першої інстанції зважав, що надані докази, які підтверджується правомірність використання пристрою TruCam II LTI20/20 008457, про можливість його застосування з рук і документів, які містять інформацію про технічні характеристик приладу, зокрема можливу похибку (+- 2км/год у діапазоні до 200 км/год). Право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Одразу після зупинки поліцейський назвався, повідомив причину зупинки і тільки після цього висунув позивачу вимогу пред`явити документи. Також на прохання позивача пред`явив йому для огляду своє службове посвідчення. Подія і склад адміністративного правопорушення належним чином встановлені та відображені в оскаржуваній постанові, а також підтверджуються відеозаписами. Представником відповідачів доведено факт порушення позивачем вимог п. 2.4 «а» ПДР після зупинки транспортного засобу під його керуванням.

Матеріалами справи встановлено, що поліцейським 1 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Запорізькій області Департаменту Патрульної поліції сержант поліції Бур`яна Д.А. було складено постанову серії ЕНА № 5505232, відповідно до якої, 17.08.2025 о 13:03 год. в м. Запоріжжя вул. Тиражна, 2 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Trafic державний номер НОМЕР_1 не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, та керуючи транспортним засобом у м. Запоріжжі біля буд. 2 по вул. Тиражна перевищив встановлені обмеження швидкості в населеному пункті більше ніж на 20 км/год, а саме рухався зі швидкістю 73 км/год. Зафіксовано TruCam II LTI20/20 008457, чим порушив п. 2.4а ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Встановлено, що ОСОБА_1 від підпису на постанові та отримання її копії відмовився, про що зроблено написи та відмітки на постанові.

Копія постанови серії ЕНА № 5505232 від 17.08.2025 року направлена ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 22.08.2025 року.

Судом апеляційної інстанції також переглянуто наданий Департаментом патрульної поліції відеозапис, з якого вбачається, що автомобіль Renault Trafic державний номер НОМЕР_1 здійснював рух автомобільною дорогою, рухається по дорозі, після наведення на автомобіль вимірювального пристрою, пристрій показав швидкість руху, з якою рухався автомобіль. Також з наданого відеозапису видно момент зупинки транспортного засобу, інспектор представився та виклав підстави зупинки транспортного засобу та запропоновував водію надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, водій відмовився.

Встановлено, що ОСОБА_1 заперечував проти того, що 17.08.2025 року здійснював кермування транспортним засобом зі швидкістю 73 км/год у населеному пункті, вказує на можливу похибку при вимірюванні швидкості руху технічним засобом. Вказує на відсутність повноважень у поліцейського інспектора патрульної поліції.

У постанові серії ЕНА № 5505232 вказано, що швидкість руху автомобіля Renault Trafic державний номер НОМЕР_1 виміряно пристроєм TruCam LTI 20/20 080457.

В матеріалах справи наявне фото, яке надане в якості доказу відповідачем, на яких зафіксовано, що транспортний засіб Renault Trafic державний номер НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 73 км на годину у м. Запоріжжі.

Відповідачем в обґрунтування дійсності фіксування швидкості, з якою їхав позивач по населеному пункту, надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/32613 від 20.11.2024 року, дійсне до 20.11.2025 року. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: +-2км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; +- 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Надано сертифікат відповідності на пристрій TruCam LTI 20/20 від 23.12.2020 року.

ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») у листі від 01 жовтня 2019 року за № 22-38/49, вказувало, що лазерний вимірювач ТruСАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Колегія суддів зазначає, що для визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення обов`язково необхідно встановити, що дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності вчинені умисно, має місце протиправна дія та наявна вина у діях.

Відповідно до ст. 251, ст. 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Інспектором під час фіксації порушення, зафіксовано автомобіль, який рухався у населеному пункті з перевищенням швидкості, зафіксовано місце вчинення порушення та швидкість з якою рухався транспортний засіб.

Згідно п. 2.3 розділу 2, п. 12.1 розділу 12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно п. 12.4 розділу 12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена, наявний фотодоказ та відеодоказ, який підтверджує, що транспортний засіб Renault Trafic державний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км на годину у м. Запоріжжі, чим порушив п. 12.4 Правила дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 2 ч.1 ст.32 Закон України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Згідно ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу, які містять і те, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до пп. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена. 17.08.2025 року ОСОБА_1 здійснював кермування транспортним засобом з перевищенням швидкості руху у населеному пунктів, та не пред`явив посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Право органів Національної поліції та працівників Національної поліції під час виконання ними своїх обов`язків, перевіряти наявність посвідчення водія, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити таке посвідчення. У такому контексті, інспектор патрульної поліції, встановивши після зупинки водія, що він позбавлений рішенням суду права керувати транспортним засобом, має упевнитись у набранні рішення суду законної сили, його оскарженні чи ні, такі положення інспектором були виконані та при встановленні дійсності порушення, винесено оскаржувану постанову.

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що адміністративна справа, стосовно скоєння адміністративного правопорушення позивачем не підлягає закриттю, оскільки наявна подія адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні вимог позову та апеляційної скарги.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 286, 315, 316 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16.09.2025 року в справі №322/1272/25 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова