Справа № 640/11505/20
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року Справа№640/11505/20

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними і скасування рішень, визнання протиправною і скасування вимоги,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивачка, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі ГУ ДФС), в якому просить визнати протиправними і скасувати:

- рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 23.03.2020 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 3770,88 грн;

- рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 23.03.2020 № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в сумі 170,00 грн;

- вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 23.03.2020 № Ф-133 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 18 854,40 грн за порушення п.8 ст. Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24.03.2020 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 21 795,93 грн за порушення п.177.2 ст.177 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24.03.2020 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн за порушення пп. 49.18.5 п.49.18 ст. 49 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24.03.2020 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 1860,00 грн. за порушення пп. 1.2, 1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24.03.2020 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 24 832,00 грн за порушення пунктів 183.2, 183.4 ст.183, п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст. 200 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення Головного управляння ДПС у м. Києві від 24.03.2020 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн за порушення пунктів 44.3, 44.6 ст. 44 ПК України;

- рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 23.03.2020 № про застосування штрафних санкцій в сумі 510,10 грн за порушення ч.10, п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 1 червня 2020 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Цю справу передано до Донецького окружного адміністративного суду відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено провадити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувані докази. Замінено первинного відповідача - Головне управління ДФС у м. Києві на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (ідентифікаційний код: 44116011; 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Указана ухвала отримана позивачкою та її представником 16.10.2025 в Електронному кабінеті Електронного суду.

На обґрунтування позову ФОП ОСОБА_1 посилається на те, що вона не може вважатися фінансовим посередником, оскільки не є особою, яка спеціалізується на наданні фінансових послуг, вона не опосередковує у своїй діяльності рух фінансових ресурсів шляхом їх залучення та вкладення у різноманітні фінансові активи. Надання фіндопомоги носило одноразовий характер, а тому поворотна безвідсоткова фінансова допомога не може вважатися діяльністю платника податків у сфері фінансового посередництва. Тому вважає помилковим висновок контролюючого органу про те, що позивачка не могла бути платником єдиного податку другої групи.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що перевіркою встановлено порушення позивачкою вимог пунктів 291.4, 291.5 статті 291 Податкового кодексу України в частині здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування (діяльність у сфері фінансового посередництва), а саме надання поворотної фінансової допомоги. При цьому позивачкою, у порушення частини 4 пункту 293.4 статті 293 Податкового кодексу України, не здійснено перехід на сплату інших податків і зборів за загальною системою оподаткування.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені обставини, дійшов наступних висновків.

За наслідками проведеної Головним управлінням ДПС у м. Києві позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 складений акт від 04.03.2020 № 666/26-15-42-09/ НОМЕР_1 .

У вказаному акті перевірки зазначено, що ОСОБА_1 отримано витяг фізичної особи - підприємця від 03.12.2015 № 0034579. Взято на облік в контролюючому органі 03.12.2015, станом на 20.02.2020 перебуває на обліку у ДПІ Солом`янського р-ну Головного управління ДПС у м. Києві. Місцезнаходження фізичної особи-підприємця: АДРЕСА_1 . ФОП ОСОБА_1 у періоді, що перевірявся, не реєструвалась платником ПДВ. Відповідно до поданих декларацій в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 ФОП ОСОБА_1 здійснювала діяльність у сфері спеціалізованої діяльності із дизайну, розробки інтернет-сайтів. У періоді з 01.01.2017 по 31.12.2018 перебувала на спрощеній системі оподаткування єдиний податок II група. Відповідно до поданої звітності здійснювала спеціалізовану діяльність із дизайну.

Під час аналізу документів, наданих ТОВ «Вінтаж Продакшн» було встановлено, що позивачка відповідно до договору про надання зворотної фінансової допомоги від 19.07.2018 надавала зворотну безвідсоткову фінансову допомогу цьому підприємству. Відповідно до п. 1.1 Договору від 19.07.2018 займодавець (ФОП ОСОБА_1 ) надає зворотну безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі 27000,00 грн, а позичальник (ТОВ «Вінтаж Продакшн») зобов`язується її повернути по закінченню терміну надання зворотної фінансової допомоги. Згідно з п. 4.1 Договору від 19.07.2019 позичальник зобов`язується повернути в повному обсязі отриману по даному Договору зворотну фінансову допомогу протягом 1 (одного) року від дати її отримання, шляхом зарахування коштів позичальником на розрахунковий рахунок займодавця. Відповідно до наданої ТОВ «м» копії картки рахунку 3771 «Розрахунки з іншими дебіторами» ОСОБА_1 перерахувала 20.07.2018 на рахунок Товариства зворотну безвідсоткову фінансову допомогу у розмірі 27000,00 грн, яка була повернута товариством 16.01.2019 у повному обсязі.

Контролюючий орган зазначив, що фізична особа-підприємець, яка порушила умови перебування на спрощеній системі оподаткування, установлені Податковим кодексом України, а саме надавала поворотну фінансову допомогу, зобов`язана оподаткувати дохід в сумі повернутих коштів за надання такої допомоги за ставкою 15 відсотків та перейти на сплату інших податків і зборів з першого числа місяця, наступного за звітним кварталом, в якому відбулося таке порушення.

Зазначено, що встановлено порушення п. 291.4 ст. 291, пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим реєстрація платника єдиного податку підлягає анулюванню з 01.10.2018.

Відповідно до висновку акта перевірки від 04.03.2020 № 666/26-15-42-09/ НОМЕР_1 встановлені наступні порушення:

- п. 44.3, п. 44.6 ст. 44 Податкового Кодексу України ФОП ОСОБА_1 не надано до перевірки книгу обліку доходів;

- п. 291.4 ст. 291, пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України у зв`язку з чим реєстрація платника єдиного податку підлягає анулюванню з 01.10.2018;

- пп. 49.18.5 п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України: ФО-П Завгородньою не

подано (не своєчасно подано) до ДПІ у Солом`янському районі Головного управління

ДПС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2018 рік;

- п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік в сумі 17436,74 грн;

- пп. 1.2, пп. 1.3 п. 161 Підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до заниження військового збору за 2018 рік у сумі 1453,06 грн;

- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону №2464, подання не за встановленою формою звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік до ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДПС у м. Києві;

- п. 2, .1 ст. 7 Закону №2464, ФО-П ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2018 рік у розмірі 18854,40 грн;

- п. 8 ст. 9 Закону №2464, ФОП ОСОБА_1 несвоєчасно сплачено єдиний соціальний внесок за 3 квартал 2018 року;

- п. 183.2 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 занижено суму зобов`язань з ПДВ, що підлягає до сплаті в загальній сумі 19865,59 грн (жовтень 2018 року 1421,86 грн; листопад 2018 року 11721,86 грн; грудень 2018 року 6721,87 грн).

На підставі акта перевірки від 04.03.2020 № 666/26-15-42-09/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДПС у м. Києві відносно позивачки прийняті:

- рішення від 23.03.2020 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким за порушення приписів ст. 6, ст. 7 і ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції в розмірі 3770,88 грн за донарахування 18 854,40 грн єдиного внеску;

- рішення від 23.03.2020 № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в сумі 170,00 грн;

- рішення від 23.03.2020 № про застосування штрафу в сумі 491,27 грн і нарахування пені в сумі 9,83 грн за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- податкове повідомлення-рішення від 24.03.2020 №, яким позивачці збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 21 795,93 грн, у тому числі 17436,74 грн за податковим зобов`язанням і 4359,19 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, за порушення п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України;

- податкове повідомлення-рішення від 24.03.2020 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн за порушення пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України;

- податкове повідомлення-рішення від 24.03.2020 №, яким позивачці збільшено суму грошового зобов`язання за військовим збором на 1816,33 грн, у тому числі 1453,06 грн за податковим зобов`язанням і 363,27 грн за штрафними (фінансовими) санкціями за порушення пп. 1.2, 1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України;

- податкове повідомлення-рішення від 24.03.2020 №, яким позивачці збільшено суму грошового зобов`язання за податком на додану вартість на 24 832,00 грн, у тому числі 19865,59 грн за податковим зобов`язанням і 4966,41 грн за штрафними (фінансовими) санкціями за порушення пунктів 183.2, 183.4 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України;

- податкове повідомлення-рішення Головного управляння ДПС у м. Києві від 24.03.2020 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн за порушення пунктів 44.3, 44.6 ст. 44 ПК України.

Також Головним управлінням ДПС у м. Києві складена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-133 від 23.03.2020, за якою позивачка має сплатити 18 854,40 грн недоїмки з єдиного внеску.

Скарга позивачки від 06.04.2020 на спірні в цій справі рішення і вимогу залишена без задоволення рішенням Державної податкової служби України від 08.05.2020.

До суду надана копія договору про надання зворотної фінансової допомоги від 19.07.2018, який укладено між позивачкою, як займодавець, і ТОВ «Вінтаж Продакш», як позичальник, за яким займодавець надає зворотну безвідсоткову фінансову допомгу в розмірі 27000,00 грн, а позичальник зобов`язується її повернути по закінченні терміну надання зворотної фінансової допомоги (до 18.07.2019).

Також до суду надані докази щодо виконання умов вказаного договору (картка рахунку 3771 на ТОВ «Вінтаж Продакш»), а саме перерахування позивачкою 27000,00 грн 20 серпня 2018 року на ТОВ «Вінтаж Продакш», і перерахування ТОВ «Вінтаж Продакш» позивачці 27000,00 грн 16 січня 2019 року.

Суд зазначає, що умовами договору від 19.07.2018 не передбачено сплату на користь позивачки відсотків, комісій або компенсаційних платежів тощо за користування коштами. Проте 6.1 договору передбачена відповідальність за порушення термінів повернення зворотної фінансової допомоги (повернення суми допомоги з урахуванням індексу інфляції, діючого в періоді прострочки, і 0,1 % річних від суми заборгованості за період прострочки.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності висновків контролюючого органу про те, що позивачка втратила право на застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку із наданням нею зворотної фінансової допомоги.

Згідно з пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (далі ПК України), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України встановлено, що оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.6 статті 177 ПК України у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

За змістом пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з пп. 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України передбачено, що уб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

При цьому, відповідно до підпункту 6 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України "Про страхування", сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у випадку та в строк, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Згідно з пунктом 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Приписами пп. 3 пункту 292.11 статті 292 ПК України визначено, що до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються, зокрема, суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів.

Згідно з підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

З матеріалів справи випливає, що висновок про порушення позивачкою податкового законодавства, а також законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідач обґрунтував доводами про те, що позивачка в спірний період порушила умови перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, а саме, надала зворотну безвідсоткову фінансову допомогу ТОВ «Вінтаж Продакш» на підставі договору від 19.07.2018.

Відповідно до розділу 3 Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010 (наказ Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457 (надалі - КВЕД-2010) КВЕД побудовано за ієрархічною системою кодування із застосуванням літерно-цифрового коду. Літерні познаки секцій використовують як рубрикатор і їх не використовують у кодуванні. Подальшу деталізацію секцій КВЕД - розділ, група, клас - позначають цифровими кодами.

Розділом 5 КВЕД-2010 «Структура класифікації видів економічної діяльності» передбачено: фінансова та страхова діяльність (секція - К), надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення (розділ - 64), грошове посередництво (група - 64.1), інші види грошового посередництва (клас - 64.19).

Отже, лише визначене коло суб`єктів господарювання із зареєстрованим відповідним видом діяльності, можуть надавати фінансові послуги.

Як випливає з акта перевірки, серед обраних позивачкою видів діяльності, не значились такі її види, як надання фінансових послуг чи здійснення інших видів грошового посередництва.

Зі змісту дослідженої копії договору про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги, який був предметом податкової перевірки, встановлено, що за його умовами позивачка, як займодавець, надавала позичальнику зворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а позичальник зобов`язувався повернути надані грошові кошти в строки, передбачені договором.

Умови вказаного договору не передбачають плату за користування коштами.

Перевіркою не встановлено обставин щодо отримання позивачкою відсотків, комісій або інших виплат за користування ТОВ «Вінтаж Продакш» коштами, як і не виявлено випадків порушення позичальником строків повернення коштів, отриманих як зворотна фінансова допомога.

Також перевіркою не встановлено надання позивачкою зворотної (поворотної) фінансової допомоги на систематичній основі.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що укладення такого договору не мало на меті отримання позивачкою доходу та, виходячи з наведених положень законодавства, не може розцінюватись як надання позивачкою фінансових послуг чи послуг з фінансового посередництва.

Наведене відповідає практиці Верховного Суду, яка викладена в постанові 28 липня 2025 року у справі № 320/46646/23.

Тому, суд не погоджується з доводами відповідача про порушення позивачкою умов перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та необхідність застосування нею з 01.10.2018 загальних умов оподаткування.

Оскільки вказані обставини слугували підставою для донарахування позивачці грошових зобов`язань із сплати податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, військового збору, зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), рішення від 23.03.2020 №, рішення від 23.03.2020 №, податкове повідомлення-рішення від 24.03.2020 №, податкове повідомлення-рішення від 24.03.2020 №; податкове повідомлення-рішення від 24.03.2020 №; податкове повідомлення-рішення від 24.03.2020 № і вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-133 від 23.03.2020 є протиправними і підлягають скасуванню.

Водночас суд зазначає наступне.

Податковим повідомленням-рішенням Головного управляння ДПС у м. Києві від 24.03.2020 № до позивачки застосований штраф у розмірі 510,00 грн за ненадання до перевірки книги обліку доходів.

Пунктами 44.3 і 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України встановлено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Пунктом 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України передбачено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Згідно з пп. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 ПК України передбачено, що платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги, у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

В акті перевірки від 04.03.2020 № 666/26-15-42-09/ зазначено, що за результатами перевірки ФОП ОСОБА_1 до перевірки не надано книгу обліку доходів.

Частиною 2 ст. 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

У позовній заяві не наведено жодних аргументів щодо помилковості висновку акта перевірки про порушення позивачкою пунктів 44.3 і 44.6 ст. 44 ПК України, а саме щодо за ненадання до перевірки книги обліку доходів.

Окрім помилковості висновку контролюючого органу про те, що позивачка втратила право на застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку із наданням нею зворотної фінансової допомоги, у позовній заяві не наведено інших підстав позову.

Проте наведений висновок контролюючого органу не був підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 24.03.2020 № .

Відтак за наведеними позивачкою підставами позову у суду відсутні підстави для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 24.03.2020 № .

Також рішенням від 23.03.2020 № до позивачки застосований штраф в сумі 491,27 грн і нараховано пеню в сумі 9,83 грн за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме несвоєчасно сплачено єдиний соціальний внесок за 3 квартал 2018 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VI установлено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI передбачено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

В акті перевірки від 04.03.2020 № 666/26-15-42-09/ зазначено, що згідно з інформаційною базою даних Державної податкової служби України «Податковий блок» Єдиний соціальний внесок ФОП ОСОБА_1 несвоєчасно сплачено, а саме нарахування від 19.10.2018 в сумі 2456,36 грн фактично сплачені 23.10.2018, чим порушено п.8 ст.9 Закону №2464.

Частиною 2 ст. 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

У позовній заяві не наведено жодних аргументів щодо помилковості висновку акта перевірки про порушення позивачкою ч. 8 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Окрім помилковості висновку контролюючого органу про те, що позивачка втратила право на застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку із наданням нею зворотної фінансової допомоги, у позовній заяві не наведено інших підстав позову.

Проте наведений висновок контролюючого органу не був підставою для прийняття рішенням від 23.03.2020 №.

Відтак за наведеними позивачкою підставами позову у суду відсутні підстави для визнання протиправним і скасування рішенням від 23.03.2020 №.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до платіжного доручення № 2360 від 22.05.2020 за подання позовної заяви сплачено 840,80 грн судового збору.

Частинами 1 та 3 ст. 139 КАС України установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 829,06 грн понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (пропорційно до задоволених позовних вимог майнового характеру).

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

До суду наданий договір № 1273 від 30.03.2020 про надання правничої допомоги, який укладено між Адвокатським об`єднанням «Інвікта» і позивачкою.

Згідно з п. 3.3 вказаного договору вартість послуг за цим договором складає 2500,00 грн за одну годину роботи адвоката.

Відповідно до п. 3.1 указаного договору надання послуг виконавцем здійснюється на підставі усного або письмового або електронного доручення (заявки) замовника.

Водночас безпосередньо договір № 1273 від 30.03.2020 не ідентифікує певні правовідносини (питання), за якими надається правнича допомога.

Також наданий «Попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи».

У вказаному попередньому (орієнтованому) розрахунку є посилання на договір № 1273 від 30.03.2020 і на номер заявки, проте з цього розрахунку неможливо встановити щодо яких саме рішень складено скаргу і позовну заяву.

Заява (доручення) позивачки до суду не надана.

Також до суду не надано доказів здійснення оплати вартості послуг і акта виконаних (наданих) послуг або іншого документу з «детальним» описом робіт (наданих послуг), «виконаних» адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 1 і п. 3 ч. 3 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-7 ст. 134 КАС України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до ч. 1 і ч. 9 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, до суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також доказів сплати позивачем гонорару адвокату.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України є імперативною вимогою для вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу за наслідками розгляду справи незалежно від порядку (способу) визначення гонорару адвоката, зокрема у фіксованому розмірі.

Невиконання вказаної вимоги позбавляє іншу сторони (сторони) можливості належним чином реалізувати право на подачу обґрунтованого клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, на момент вирішення цієї справи по суті, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код: 44116011; 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправними і скасування рішень, визнання протиправною і скасування вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 23.03.2020 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 23.03.2020 № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24.03.2020 № .

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24.03.2020 № .

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24.03.2020 № .

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24.03.2020 № .

Визнати протиправною і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-133 від 23.03.2020.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві суму судових витрат у розмірі 829 (вісімсот двадцять дев`ять) гривень 06 (шість) копійок.

Повне рішення суду складено 15 грудня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков