Справа № 320/46083/23
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року м. Київ справа №320/46083/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства «АВТОЛІДЕР» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство "АВТОЛІДЕР" (далі - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті від 27.06.2023 №191720 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ПП "АВТОЛІДЕР";

- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті від 27.06.2023 №191721 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ПП "АВТОЛІДЕР".

В обґрунтування вимог позову позивач, описуючи зміст спірних відносин, зазначає, що постанови про застосування стосовно нього адміністративно-господарських штрафів у розмірі 17 000,00 грн згідно кожної постанови, є неправомірними та такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки відповідач виніс спірні постанови за відсутності у діях позивача складу адміністративних правопорушень. Те, що відповідач вказує у постановах на відсутність на момент проведення перевірки товарно-транспортних накладних не відповідає дійсності, оскільки водіями транспортних засобів були надані інспекторам товарно-транспортні накладні б/н від 05.06.2023, копії яких додані позивачем до позову, проте останні не врахували їх при проведенні перевірки. Позивач також зазначив, що, виходячи з описаної у постановах суті адміністративного правопорушення, в діях позивача, як перевізника можливі ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що виражається у невиконанні автоперевізником вимог законодавства щодо надання роздруківки даних роботи тахографа (у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом), проте не абз.3 ч. 1 ст. 60. Крім того, позивачем зазначено, що при здійсненні перевірки, працівниками відповідача не було пред`явлене направлення на перевірку, що викликає сумніви у її законності. Також позивач наголосив, що його не було належним чином повідомлено щодо дати розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило його можливості навести аргументи в спростування висунутих обвинувачень, чим порушено відповідачем норми Порядку №1567 щодо розгляду даної категорії справ.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя Донець В.А.) від 26.12.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 13 лютого 2025 року №246/0/15-25 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва (відряджений до Київського окружного адміністративного суду) у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У зв`язку зі звільненням судді Окружного адміністративного суду міста Києва (відряджений до Київського окружного адміністративного суду) Донця В.А. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №320/46083/23 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 адміністративну справу №320/46083/23 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач в поданому до суду відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив, зокрема, що 05.06.2023 під час перевірки було виявлено порушення позивачем вимог абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ, що виявлялося у перевезенні вантажу (щебенево-піщана суміш, про що свідчить вантаж в напівпричепі) за відсутності товаро-транспортних накладних або інших документів на вантаж, визначений законодавством. При цьому, водії зупинених транспортних засобів зі змістом актів проведення перевірки та суттю виявлених порушень були ознайомлені, однак від підпису акту та надання пояснень/заперечень з приводу виявленого порушення чи обставин проведення перевірки - відмовилися, про що зроблена відмітка в акті. Щодо неналежного повідомлення позивача про розгляд справи, відповідач повідомив, що відповідне поштове відправлення про виклик №847 було отримано позивачем 19.06.2023, тобто за 7 днів до призначеної дати розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт. Товарно-транспортні накладні №б/н від 05.06.2023, на які посилається позивач в позовній заяві, були відсутні у водіїв позивача під час проведення перевірки. Зокрема, за змістом відеозапису процесу проведення перевірки з нагрудних відеореєстраторів інспекторів, водії спочатку відмовилися надавати для перевірки товарно-транспортні накладні, а потім зазначили про їх відсутність. Натомість, уже після того, як інспектори склали акти №345245 та №011535 від 05.06.2023 проведення перевірки та зафіксували виявлені порушення (відсутність товарно-транспортних накладних), водії почали пред`являти документи, візуально схожі на додані позивачем до позовної заяви товарно-транспортні накладні, посилаючись, що саме на підставі них здійснюють перевезення.

01.02.2024 відповідачем подано до суду клопотання про долучення доказів, а саме: відеозаписи проведення перевірки з портативного відеореєстратора інспектора, яке задоволене судом.

11.03.2025 до суду надійшли додаткові пояснення відповідача, згідно яких останній повідомив, що станом на дату звернення з даними додатковими поясненнями, позиція відповідача по даній справі щодо повного заперечення позовних вимог не змінилася та відповідач продовжує наполягати на необхідності відмови в їх задоволенні.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області в період з 05.06.2023 по 11.06.2023 та направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №000446 від 02.06.2023, 05.06.2023 о 13 год. 10 хв. була здійснена рейдова перевірка транспортних засобів марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом ВАРЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом WIELTON, державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 .

Місце перевірки транспортних засобів: а/д Р-03, під`їзд до М-03.

Зупинені транспортні засоби належали на праві власності ПП «АВТОЛІДЕР» на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , НОМЕР_7 .

За результатами перевірки старшим державним інспектором Пчеліновим Р.В. та старшим державним інспектором Романченком Р.О Відділу держаного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті, складено Акт №345245 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.06.2023, яким встановлено порушення: «перевезення вантажу, щебенево-пісочної суміші, про що свідчить вантаж в напівпричепі, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - на момент перевірки у водія відсутня товаро-транспортна накладна або інший документ на вантаж, визначений законодавством, а саме: ст. 48 цього Закону».

У графі «Пояснення водія про причини порушень» зазначено: «водій з актом ознайомився».

У графі «Водій транспортного засобу (підпис)» вказано: «від підпису та пояснення відмовився».

За результатами перевірки старшим державним інспектором Романченком Р.О. та головним спеціалістом Торохтій Ю.О. Відділу держаного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті, складено Акт №011535 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.06.2023, яким встановлено порушення: «здійснення перевезень вантажу (щебенево-піщаної суміші), зі слів водія, за маршрутом с. Плесецьке с. Проліски, порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - відсутня на момент перевірки товарно-транспортна накладна або інший, визначений законодавством документ на вантаж».

У графі «Пояснення водія про причини порушень» зазначено: «водій з актом ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився».

У графі «Водій транспортного засобу (підпис)» вказано: «відмовився».

За результатами розгляду Акту №345245 від 05.06.2023, що відбувся 27.06.2023 у Відділі державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті, начальником відділу Дмитром Ткаченком винесено Постанову № 191720 про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача у сумі 17 000,00 грн за порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (згідно Акту проведення перевірки від 05.06.2023 №354245), відповідальність, за яке передбачена абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За результатами розгляду Акту №011535 від 05.06.2023, що відбувся 27.06.2023 у Відділі державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті, начальником відділу Дмитром Ткаченком винесено Постанову № 191721 про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача у сумі 17 000,00 грн за порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (згідно Акту проведення перевірки від 05.06.2023 №011535), відповідальність, за яке передбачена абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів необґрунтованими, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 Положення №103).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344-III ) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 5 Закону № 2344-III визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частиною сьомою статті 6 Закону № 2344-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно із частинами 17, 18, 19, 20 ст. 6 Закону № 2344-III рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 1567).

Пунктом 20 Порядку №1567 встановлено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 (чинним на момент виникнення спірних відносин), у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до пунктів 25, 26, 27 у редакції на час виникнення спірних відносин, Порядку №1567, справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відповідно да ст. 48 Закону №2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 №946/18241 (далі - Інструкція №385, у редакції, чинній під час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №385:

адаптація тахографа до транспортного засобу - оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа "k", характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу "w", ефективного кола шини "l", а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності). Термін "адаптація тахографа до транспортного засобу", за визначенням ЄУТР ( 994_016 ), - "калібрування";

картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;

контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР (994_016) функції "майстерні або механіка" та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання;

тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Відповідно до пункту 2.7 Інструкції №385 за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Відповідно до пункту 3.3. Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий) (пункт 3.5 Інструкції №385).

Крім того, Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363 у редакції на момент виникнення відносин).

Пунктом 8.26 Правил № 363 визначено, що вантаження і розвантаження вважаються закінченими після надання водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, оформлених у паперовій та/або електронній формі, на навантажений або вивантажений вантаж.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Згідно пункту 11.3. Правил № 363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.

Відповідно до пункту 11.5 Правил № 363 у разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Тобто, положеннями чинного законодавства визначений перелік документів, які повинні мати автомобільні перевізники та водії для здійснення внутрішніх перевезень, одним із яких є товарно-транспортна накладна, яку законодавець визначив як єдиний та основний документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені Законом № 2344-ХІІІта Правилами № 363 (у редакції, чинній на момент виникнення відносин).

Тому відсутність такого документа під час перевірки уповноваженим органом є підставою для притягнення перевізника до відповідальності, установленої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III. Виключенням з цього правила є лише випадки якщо перевезення здійснюється фізичною особою за рахунок власних коштів та для власних потреб.

Отже, законодавець чітко окреслив межі, за яких настає відповідальність, передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону 2344-III, тому саме у випадку відсутності товарно-транспортної накладної у паперовій та/або електронній формі або її обов`язкових реквізитів, для перевізника настають наслідки, передбачені цією нормою у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу

Позивачем у позові вказано, що водії зупинених транспортних засобів під час перевірки пред`явили працівникам Укртрансбезпеки товарно-транспортні накладні б/н від 05.06.2023.

Судом досліджені долучені відповідачем до матеріалів адміністративної справи записи з портативного відеореєстратора інспектора та встановлено, що на запитання працівника Укртрансбезпеки про наявність у водіїв позивача товарно-транспортних накладних на вантаж, водії зазначили, що документи відсутні. В результаті цього, водіями були надані перевіряючим лише водійські права та технічні паспорти на транспортні засобі. Крім того, на вказаних відеозаписах зафіксовано, що водії, у момент відмови від надання пояснень та підписання актів проведення перевірки, кладуть на стіл інспектору документи, візуально схожі на товарно-транспортні накладні, долучені позивачем до матеріалів справи.

Однак, у суду відсутні підстави вважати, що після зазначення водіями позивача про відсутність товарно-транспортних накладних, останні були надані перевіряючим.

Крім того, у суду відсутня можливість ідентифікувати, що зазначені документи і є тими товарно-транспортними накладними, які запитувались інспекторами під час здійснення перевірки.

Таким чином, водій повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, зокрема, ТТН. Відсутність документів на вантаж під час проведення перевірки має наслідком застосування визначених законом адміністративно-господарських санкцій до перевізника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.10.2023 у справі №640/27759/21 зазначено, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на те, що водіями позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час проведення перевірки було повідомлено інспекторів про відсутність товарно-транспортних накладних на вантаж, останні відмовились від пояснень з приводу цього, а також за відсутності доказів того, що надані ними після відмови від підпису та пояснень у акті документи були саме тими товарно-транспортними, які долучені позивачем до матеріалів справи, у суду відсутні підстави вважати обґрунтованими твердження позивача про те, що означені товарно-транспортні накладні є такими, що були надані водіями під час проведення рейдової перевірки.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також суд відхиляє посилання позивача про неналежне повідомлення про розгляд контролюючим органом справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт

Як вбачається із матеріалів справи, супровідним листом №44526/34/24-23 від 16.06.2023 позивача було повідомлено про розгляд справ 27.06.2023 о 10.00 год, який було відправлено відповідачем згідно списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів №11149 від 16.06.2023.

Листом №27 від 20.06.2023 ПП «АВТОЛІДЕР» звернулося до відповідача з проханням надіслати йому копії актів про порушення законодавства по справі на електронну адресу з метою ознайомлення з тієї причини, що ПП «АВТОЛІДЕР» викликаний на розгляд справи 27.06.2023 на 10.00. Копії актів були відправлені позивачу згідно супровідного листа №2598/728.4/23-23 від 22.06.2023.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Отже, оскаржувані постанови Державної служби України з безпеки на транспорті від 27.06.2023 №191720 та №191721 про застосування адміністративно-господарських штрафів до ПП «АВТОЛІДЕР» у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17 000,00 грн за кожне порушення законодавства про автомобільний транспорт, є правомірними, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Решта доводів позивача висновків суду по суті справи не змінюють.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, враховуючи докази позивача, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат у відповідності до положень ст. 139 КАС України, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «АВТОЛІДЕР» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов, - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.