Справа № 320/62746/24
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рівненської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства Будпостач до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство "Будпостач" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Рівненської митниці в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення Рівненської митниці від 06.12.2024 №UA204150/2024/000063/1 про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що Приватне підприємство "Будпостач" () зареєстроване в якості юридичної особи, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

01.08.2024 між приватним підприємством «Будпостач» (далі - покупець) та виробником товарів компанією YONGKANG JIAWANFU TOOLS CO,LTD. (Китай) (далі - продавець, виробник) було укладено прямий контракт №1851.

Відповідно до пункту 1.1. контракту продавець виробляє та продає, а покупець приймає і оплачує ручний інструмент.

Пунктом 1.2. контракту передбачено, що найменування (перелік), кількість, ціна за одиницю і загальна вартість, умови та строки поставки, вказуються у проформах-інвойсах та інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту.

Згідно з пунктом 3.1. сторони за цим контрактом керуються правилами Інкотермс 2020, строки та умови поставки вказуються в інвойсах.

У пункті 5.1. визначено, що загальна сума контракту становить 2 000 000,00 доларів США. Відповідно до пункту 5.3. контракту встановлено, що платежі за товар здійснюються покупцем на умовах і в строки, зазначені у проформі-інвойсі або інвойсі, шляхом банківського переказу на банківський рахунок продавця.

Для організації перевезення товарів до України 24.02.2020 позивач, попередньо, уклав з ТОВ «Мерск Україна Лед» (далі - експедитор) договір транспортного експедирування №UA00072711.

Крім того, для перевезення товарів до України 14.02.2022 позивач, попередньо, уклав з компанією Maersk A/S (Данія) (далі - перевізник) договір №UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.

29.09.2024 продавець надав позивачу прайс-лист для підтвердження ціни товарів на умовах поставки FOB порт NINGBO Китай правил Інкотермс 2020, а також комерційний інвойс №FXSK20240801 для оплати товарів за ціною 38 830,58 доларів США, на умовах 100% оплати перед відвантаженням, на умовах поставки FOB порт NINGBO Китай правил Інкотермс 2020, а також пакувальний лист до комерційного інвойсу.

05.10.2024 для вивезення товарів із Китаю до України митними органами Китаю була оформлена митна декларація №15867760 за ціною 38 830,58 доларів США, що відповідає ціні, зазначеній у комерційному інвойсі.

16.10.2024 позивач на підставі контракту від 01.08.2024 №1851 перерахував продавцю платіжною інструкцією в іноземній валюті №261 грошові кошти за ручний інструмент в розмірі 38 830,58 доларів США, що співпадає з ціною товару, зазначеною в інвойсі та митній декларації країни відправлення Китай.

05.11.2024 продавець передав товари перевізнику для доставки у порт Гданськ у Польщі та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент №APU073133.

18.11.2024 на товари, що вказані в комерційному інвойсі, був виписаний сертифікат походження №C24MA2E97DQ70032, що підтверджує країну походження товарів Китай.

19.11.2024 для оплати позивачем наданих транспортних та експедиційних послуг експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав рахунок фактуру №, а перевізник компанія Maersk A/S (Данія) виписав інвойс №.

27.11.2024 для підтвердження витрат на транспортування товарів експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав позивачу довідку про транспортні витрати №35, згідно з якою вартість послуг транспортування товарів за межами території України складає 99 135,00 грн., а також 1673,04 доларів США.

Відповідно до накладної УМВС від 02.12.2024 №05968 товари залізничним транспортом були доставлені до Рівненської митниці.

06.12.2024 позивач подав відповідачу митну декларацію №24UA91U1 для митного оформлення товарів, у якій митну вартість визначено за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 декларації зазначив загальну суму за рахунком 38 830,58 доларів США.

Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації №24UA91U1 декларант додав передбачені статтею 53 Митного кодексу України документи, які вказані у графі 44 митної декларації, а саме:

- контракт від 01.08.2024 №1851, укладений між позивачем та компанією YONGKANG JIAWANFU TOOLS CO.,LTD. (Китай);

- прайс-лист продавця від 29.09.2024 щодо ціни товарів на умовах поставки FOB порт NINGBO Китай правил Інкотермс 2020; ??

- комерційний інвойс від 29.09.2024 №FXSK20240801 для передоплати товарів за ціною 38 830,58 доларів США, на умовах поставки FOB порт NINGBO Китай правил Інкотермс 2020; ??

- платіжну інструкцію в іноземній валюті від 16.10.2024 №261 про перерахування продавцю грошових коштів в розмірі 38 830,58 доларів США за товари ручні інструменти; ??

- митну декларацію Китаю від 05.10.2024 №15867760, що була оформлена митними органами для вивезення товарів із Китаю до України за ціною 38 830,58 доларів США; ??

- сертифікат походження товару від 18.11.2024 №C24MA2E97DQ70032 про країну походження товарів (Китай); ??

- договір транспортного експедирування від 24.02.2020 №UA00072711, укладений між позивачем та ТОВ «Мерск Україна ЛТД»;

- договір від 14.02.2022 №UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів між позивачем і компанією Maersk A/S (Данія); ??

- коносамент від 05.11.2024 №APU073133 про перевезення товарів водним транспортом; ??

- рахунок-фактуру експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 19.11.2024 № для оплати позивачем експедиторських послуг при транспортуванні товарів;

- інвойс компанії перевізника Maersk A/S (Данія) від 19.11.2024 № для оплати позивачем послуг з транспортування товарів;

- довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 27.11.2024 №35, згідно з якою вартість послуг транспортування товарів за межами території України складає 99 135,00 грн., а також 1673,04 доларів США; ??

- залізничну накладну УМВС від 02.12.2024 №05968, згідно з якою товари були доставлені з Польщі до Рівненської митниці; ??

- презентацію про товари від 06.12.2024; ??

- декларацію митної вартості.

06.12.2024 відповідач направив до декларанта електронне повідомлення, у якому зобов`язав декларанта надати додатково документи: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, ???виписку з бухгалтерської документації продавця; ????каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; ???документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме: транспортних (перевізних) документів за маршрутом Гданськ (Польща) - Шебжешин (Польща); ???документи MRN, що зазначені у графі 28 накладної УМВС від 02.12.2024 №05968 ??пакувальний лист.

06.12.2024 у відповідь на електронне повідомлення позивач повідомив відповідача, що всі документи, що підтверджують митну вартість товару, були додані до митної декларації.

06.12.2024 Рівненська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA204150/2024/000063/1, яким визначила митну вартість імпортованих позивачем товарів за резервним методом на рівні - 3,58 USD/кг. (джерело інформації: митна декларація від 16.08.2024 №UA403070/2024/006613).

06.12.2024 Рівненська митниця виписала картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів №UA204150/2024/000302.

06.12.2024 з урахуванням визначеної відповідачем митної вартості позивач заявив товари за митною декларацією 24UA95U8, по якій були надмірно сплачені митні платежі: мито на 15 954,77 грн, ПДВ на 162 738,64 грн, разом на загальну суму 178 693,41 грн.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови у прийнятті митної декларації, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 1 Митного кодексу України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до пункту 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України вбачається, що митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зокрема, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до приписів ч. ч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України).

У силу норм п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу (частина 12 статті 264 Митного кодексу України).

Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Водночас, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а у подібних правовідносинах, відповідно до яких наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідно до п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у своїх постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16, від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а, від 02.03.2018 у справі №804/2997/17.

Водночас, в електронному повідомленні від 06.12.2024 та в оскаржуваному рішенні відповідачем не наведено жодних обґрунтованих підстав для витребування додаткових документів, не наведено жодних доказів того, що надані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як вбачається з вказаного електронного повідомлення митниці, при проведенні у відповідності до положень статті 54 МК України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів заявлених до митного оформлення за митною декларацією 24UA91U1 встановлено наступне:

- в графі 24 накладної УМВС від 02.12.2024 №05968 зазначений пакувальний лист, який до митного оформлення не надано;

- в графі 28 накладної УМВС від 02.12.2024 №05968 зазначені провізні документи MRN, які до митного оформлення не надано;

- відповідно до коносаменту від 05.11.2024 №APU073133 портом прибуття є Gdansk, Poland. Згідно наданої залізничної накладної від 02.12.2024 №05968 транспортування товарів залізничними шляхами здійснено за маршрутом Гданськ-Хрубешов-Шибжешин-Ізов-Клевань. При цьому до МД не надано транспортних документів та документів, що підтверджують понесені витрати за усім маршрутом перевезення товарів до митного кордону України;

- у пункті 3.4 контракту від 01.08.2024 №1851 зазначається, що партія товару повинна супроводжуватись пакувальним листом, однак до митного оформлення пакувальний лист не надано;

- пунктом 4.2 Договору транспортного експедирування від 24.02.2020 №UA00072711 передбачено додаткові письмові угоди (Додатки) до Договору, що до митного оформлення не надані;

- в банківському платіжному документі від 16.10.2024 №261 в графі 70 іде посилання тільки на контракт, що не дає змогу прив`язати дані документи до даної партії товару;

- прайс-лист б/н від 29.09.2024 містить інформацію тільки на товари, що зазначені в інвойсі від 29.09.2024 №FXSK20240801, що наводить на думку про спеціальні ціни для даної з/е операції.

Щодо ненадання пакувального листа та провізних документів MRN, про які зазначено в накладній УМВС від 02.12.2024 №05968 та в контракті від 01.08.2024 №1851 суд зазначає, що пакувальний лист та транзитна декларація МRN не передбачені у переліку документів, визначених статтею 53 МК України, як документи, що підтверджують митну вартість товарів.

При цьому, суд враховує доводи позивача, що документ MRN є транзитною декларацією T1, яка є митною гарантією і застосовується для товарів, які перетинають територію Євросоюзу.

Суд звертає увагу, що сам по собі факт ненадання пакувального листа та транзитної декларації жодним чином не свідчить про наявність підстав, визначених у частині третій статті 53 МК України, для витребування додаткових документів, а саме, що надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Разом з тим, в якості підстав для прийняття оскаржуваного рішення відповідачем зазначено, що:

- відповідно до коносаменту від 05.11.2024 №APU073133 портом прибуття є Gdansk, Poland. Згідно наданої залізничної накладної від 02.12.2024 №05968 транспортування товарів залізничними шляхами здійснено за маршрутом Гданськ-Хрубешов-Шибжешин-Ізов-Клевань. При цьому до МД не надано транспортних документів та документів, що підтверджують понесені витрати за усім маршрутом перевезення товарів до митного кордону України;

- пунктом 4.2 Договору транспортного експедирування від 24.02.2020 №UA00072711 передбачено додаткові письмові угоди (Додатки) до Договору, що до митного оформлення не надані.

Як встановлено судом, відповідачу разом з митною декларацією, окрім інших транспортних документів, були надані рахунок-фактура експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 19.11.2024 № для оплати позивачем експедиторських послуг при транспортуванні товарів, інвойс компанії перевізника Maersk A/S (Данія) від 19.11.2024 № для оплати позивачем послуг з транспортування товарів; довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 27.11.2024 №35, згідно з якими вартість послуг транспортування товарів за межами території України складає 99 135,00 грн., а також 1673,04 доларів США.

При цьому, у рахунку-фактурі експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» зазначено вартість перевезення водним транспортом з порту NINGBO в Китаї до порту Гданськ у Польщі, а в інвойсі перевізника Maersk A/S (Данія) та у довідці експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» зазначено вартість залізничного перевезення з порту Гданськ до кордону України, тобто за усім маршрутом перевезення товарів.

Так, згідно з правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 (адміністративне провадження №К/9901/5149/18) якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати с допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Суд вважає, що вказані документи, зокрема, довідка експедитора, є достатніми документами, які підтверджують транспортні послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.11.2024 у справі №420/23588/2 (адміністративне провадження №К/990/38865/24).

Разом з тим, в якості підстави для витребування додаткових документів та коригування митної вартості відповідачем зазначено, що в банківському платіжному документі від 16.10.2024 №261 в графі 70 є посилання тільки на контракт, що не дає змогу прив`язати дані документи до даної партії товару.

Суд критично ставить до вказаного посилання відповідача, адже в графі 70 платіжної інструкції, окрім номера і дати контракту, було зазначено назву товарів (ручні інструменти), які і були зазначені в самому контракті. Міксери для фарби є ручним інструментом.

Самі по собі обставини про те, що в банківських платіжних документах у графі «призначення платежу» зазначене посилання лише на зовнішньоекономічний договір жодним чином не свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у правомірності заявленої митної вартості та підстав, визначених у частині третій статті 53 МК України для витребування додаткових документів, тобто що надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Також, підставою для витребування додаткових документів та коригування митної вартості зазначено, що: «прайс-лист б/н від 29.09.2024 містить інформацію тільки на товари, що зазначені в інвойсі від 29.09.2024 №FXSK20240801, що наводить на думку про спеціальні ціни для даної з/е операції.

При вирішення вказаного питання, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19.06.2018 у справі №826/6346/16, про те, що Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом та з якої випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми прайс-листа.

Отже, оскільки прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми прайс-листів, тому митниця не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, обгрунтовуючи свої сумніви».

Виходячи з наведеного випливає висновок, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості та електронному повідомленні не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності що впливають на митну вартість, або ознаки підробки. Не надано доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. У відповідача були в наявності всі документи, які підтверджували митну вартість товару за ціною договору.

Згідно з відомостями у графі 33 оскаржуваного рішення відповідач визначив митну вартість за резервним методом на рівні - 3,58 USD/кг. (джерело інформації: митна декларація від 16.08.2024 №UA403070/2024/006613).

Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дата та номер вказаної вище митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України.

Отже, висновки відповідача щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі митної декларації від 06.12.2024 №UA204150/2024/000063/1 є протиправним.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає, що позивачем було надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту (за основним методом).

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.

Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.

Окремо суд звертає увагу, що декларант наданими до митного оформлення документами повинен підтвердити числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок такої. Даний обов`язок декларанта кореспондується із повноваженнями митного органу щодо перевірки (митного контролю) числового значення заявленої митної вартості. При цьому, митний орган має право витребувати додаткові документи у декларанта лише за умови, якщо вже надані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.

Зважаючи на викладене, в даній справі митний орган не спростував дійсності поданих до митного оформлення основних документів, достовірності зазначених у них відомостей, контрактну ціну оцінюваних товарів, а також не довів об`єктивну неможливість перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів.

Тому в даному випадку відповідач помилково прийшов до висновку про неможливість на основі поданих документів підтвердити складові частини митної вартості.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сумніви відповідача щодо неможливості встановлення митної вартості товару, на підставі поданих позивачем документів, ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Згідно із частиною першої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Рівненської митниці залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк