Справа № 695/4301/25
Суддя: Середа Л. В.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/4301/25
номер провадження 2-а/695/82/25

09 грудня 2025 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючої судді Середи Л.В.,
секретаря с/з Оніщенко Н.В.,
розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Золотоноша справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови № 715 від 16.09.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.09.2025 постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000грн.
Позивач просить скасувати постанову та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Підставою для винесення постанови стала неявка позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 08.09.2025 року після нібито належного оповіщення, що було кваліфіковано як порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правил військового обліку.
Позивач стверджує, що 08 вересня 2025 року він був зупинений на блокпосту, розташованому більше ніж за 20 кілометрів від міста розташування ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 йому було вручено повістку, якою вимагалася його явка до зазначеної установи в той самий день, 08.09.2025, на 16 год. 30 хв.
Фактично, між моментом вручення повістки та встановленим часом явки було надано лише 20 хвилин. Позивач наголошував працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 , що з огляду на значну відстань та стислість встановленого строку, фізично неможливо встигнути прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений час. Таким чином, встановлений строк був явно нерозумним та нереальним для виконання. При цьому, позивачу не було роз`яснено, чим саме була зумовлена нагальна потреба його термінової явки. Попри ці заперечення, співробітники ІНФОРМАЦІЯ_2 кваліфікували його пояснення як відмову від отримання повістки та, застосовуючи, за твердженням позивача, примусові заходи (блокування в автомобілі), склали Акт №9612 від 08.09.2025.
Після прибуття іншої зміни, на прохання позивача, йому була виписана нова повістка про явку на наступний день (09.09.2025). Позивач підкреслює, що 09 вересня 2025 року він своєчасно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та надав усі необхідні документи. Водночас, працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 не вимагали від нього проходження військово-лікарської комісії (ВЛК) і не вказували на будь-які інші порушення.
На підставі викладеного, позивач вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є безпідставною, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення, а дії суб`єкта владних повноважень були протиправними щодо встановлення нереального строку явки.
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.10.2025 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено обов`язок відповідача, у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, надати всі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, з приводу яких подано позов.
27.10.2025 на адресу суду надійшов відзив від ІНФОРМАЦІЯ_1 , який просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач наполягає, що оскаржувана постанова винесена законно та обґрунтовано, а доводи позивача не відповідають вимогам законодавства. Зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначає, що в умовах воєнного стану та загальної мобілізації, громадяни зобов`язані з`являтися до ТЦК та СП у строки, зазначені в отриманих повістках (згідно зі ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Постановою КМУ № 560). Відповідач стверджує, що повістка №602 від 08.09.2025 була вручена Позивачу належним чином, що підтверджується Актом про відмову від отримання повістки №9612 від 08.09.2025. ІНФОРМАЦІЯ_4 вважає, що оскільки Позивач не з`явився у вказаний час і не надав поважних причин неприбуття, у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а вина повністю доведена дослідженими доказами.
У судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги, наполягаючи на скасуванні оскаржуваної постанови. Позивач підтвердив, що 08 вересня 2025 року він разом із дружиною був зупинений на блокпосту, де працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 була вчинена спроба вручення повістки про необхідність його явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 16 год. 30 хв. того ж дня. Позивач наголосив, що оскільки місце зупинки знаходилося на значній відстані від ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк, встановлений для явки - 20 хвилин є фізично неможливим для виконання без порушення правил дорожнього руху, про що він одразу повідомив уповноважених осіб та просив визначити іншу, розумну дату прибуття. Причини термінового виклику (уточнення даних, ВЛК тощо) йому також не були роз`яснені. Позивач вказав, що після висловлення ним обґрунтованих заперечень, працівники відповідача заблокували його та його дружину в автомобілі, де вони перебували до 19:00, аж до прибуття іншої зміни, яка, на його прохання, врешті виписала повістку на наступний день, 09 вересня 2025 року.
Виконуючи свої обов`язки, позивач 09.09.2025 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де надав усі необхідні документи, зокрема, ті, що підтверджують його право на відстрочку від призову як багатодітного батька. Того ж дня на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, де він надав свої письмові пояснення. 16.09.2025 при явці для розгляду справи про адміністративне правопорушення, його не було заслухано, а було лише вручено оскаржувану постанову, що свідчить про ігнорування його доводів щодо нереальності строку явки та наявності права на відстрочку. Враховуючи викладене, Позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою.
Представники відповідача у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
З огляду на вказане, враховуючи відзив на позовну заяву, який надано відповідачем, суд вирішив провести розгляд за відсутності представника відповідача.
За клопотанням позивача судом було допитано свідка ОСОБА_3 , яка є дружиною позивача. Свідок підтвердила, що 08 вересня 2025 року вони разом із чоловіком були зупинені на блокпосту спільним нарядом працівників поліції та ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свідок засвідчила, що під час спілкування позивач постійно просив працівників ТЦК та СП виписати повістку на інший день, оскільки неможливо було встигнути прибути у встановлені 20 хвилин. Свідок також підтвердила факт тривалого утримання їх в автомобілі: близько трьох годин, доки не прибула інша зміна, яка врешті виписала повістку на наступний день.
Заслухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Як вбачається з оскаржуваної постанови, остання винесена 16.09.2025 року, позовна заява подана до суду 24.09.2025 року, а тому позов подано в строк визначений ч. 2 ст. 286 КАС України.
Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ч. 3 ст.288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, де передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Отже, відповідні керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 235КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Судом встановлено, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову, відповідно до якої 16.09.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що ОСОБА_1 в порушення вимог частин 1, 3 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", пунктів 1, 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року, відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 року (зі змінами), відповідно до ст. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року, будучи належним, чином оповіщеним повісткою №602 від 08.09.2025 року про прибуття на 08.09.2025 року о 16:30 годині до ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовився від отримання даної повістки (складено акт відмови №9612 від 08.09.2025року) , на встановлену дату та час без поважної причини до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як порушення військовозобов`язаним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
Зазначеною постановою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17 000.00 грн.
Статтею 210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідно до якої в редакції на час виникнення спірних правовідносин. Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1 ст.210-1 КУпАП). Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2 ст.210-1 КУпАП). Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3 ст.210-1 КУпАП).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.
Отже, на дату винесення відповідачем спірної постанови в Україні діяв особливий період, що є підставою для застосування ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до положень пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 року № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Відповідно до пункту 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, рекомендовані листи з позначкою "Повістка ТЦК" під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК".
Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК", працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
Судом встановлено, що 08.09.2025 представником відповідача була складена повістка №602 відносно ОСОБА_1 , відповідно до якої останньому необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 08.09.2025 о 16 год. 30 хв. за адресою місця знаходження відповідача.
Крім цього, повісткою №545 ОСОБА_1 зобов`язано з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09.09.2025 на 12 год. 00 хв.
Як вбачається з акту відмови від отримання повістки, складеного 08.09.2025 ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з відсутністю вільного часу. Текст повістки про явку на 16 год. 30 хв. 08.09.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було доведено ОСОБА_1 о 16 год. 08 хв. 08.09.2025.
Відеозаписи вручення вказаної повістки позивачу відповідачем суду не надані.
Як вбачається із змісту протоколу №715 від 09.09.2025, який складено в м. Золотоноша ОСОБА_1 в порушення вимог частин 1, 3 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", пунктів 1, 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року, відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 року (зі змінами), відповідно до ст. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024року, будучи належним, чином оповіщеним повісткою №602 від 08.09.2025 року про прибуття на 08.09.2025 року о 16:30 годині до ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовився від отримання даної повістки (складено акт відмови №9612 від 08.09.2025року) , на встановлену дату та час без поважної причини до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, чим. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як порушення військовозобов`язаним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
У вказаному протоколі зазначені письмові пояснення ОСОБА_1 , де він зазначає про неможливість явки до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 на той час, який був визначений у повістці.
На підставі вказаних доказів судом встановлено, що відомості, викладені у Протоколі про адміністративне правопорушення №715 від 09.09.2025 (включаючи посилання на відмову від отримання повістки та неприбуття), та відомості, викладені в оскаржуваній Постанові №715 від 16.09.2025, є практично ідентичними. У протоколі позивач надав письмові пояснення про неможливість явки у визначений час, що є ключовим аргументом, який виключає наявність вини. Однак, тотожність мотивувальної частини протоколу та постанови доводить, що при розгляді справи 16.09.2025 доводи позивача не були взяті до уваги, не були досліджені та не отримали жодної правової оцінки з боку уповноваженої особи. Це суперечить вимогам статті 280 КУпАП, яка зобов`язує посадову особу з`ясувати всі обставини справи та винність особи. Таке формальне перенесення тексту протоколу до постанови є порушенням права особи, яка притягається до відповідальності, на належний розгляд її пояснень, що ставить під сумнів об`єктивність та законність прийнятого рішення.
Відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Таким чином, законодавець визначив умову, за якої положення ст.210-1 КУпАП не застосовуються.
З наявних матеріалів справи не вбачається, що відповідачем вживалися заходи щодо отримання персональних відомостей позивача в порядку електронної інформаційної взаємодії з інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося. Відповідач не надав суду жодних доказів того, що Позивач не оновив свої дані через електронну систему («Резерв+» чи інші ресурси) або що існувала об`єктивна технічна неможливість отримати ці дані електронним шляхом.
Для застосування адміністративного стягнення має бути мотивована нагальна потреба у виклику особи, особливо у такий нереально короткий строк. Як вбачається з повістки №602, Позивач викликався «для проходження військово-лікарської комісії та уточнення облікових даних». Після фактичної явки Позивача 09.09.2025 (на наступний день) працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 не направили його на проходження ВЛК, що ставить під сумнів об`єктивну необхідність явки саме 08.09.2025 о 16:30.
Позивач, який з`явився 09.09.2025, надав документи про наявність підстави для відстрочки як багатодітний батько, що також мало бути враховано відповідачем.
Таким чином, відповідач не мотивував, у чому саме полягала нагальна, невідкладна потреба явки позивача за 20 хвилин (з місця, віддаленого більше ніж на 20 км), яка б виправдовувала порушення розумного строку, для явки до ТЦК.
Суд критично оцінює дії суб`єкта владних повноважень при оформленні повістки №602 від 08.09.2025. Відповідно до положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України, повістка має містити чіткий та розумний строк для явки військовозобов`язаного. Цей строк повинен об`єктивно забезпечувати особі можливість для прибуття, виходячи з місця її перебування. Судом встановлено, що повістку було вручено на блокпосту, розташованому більше ніж за 20 км від ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому для явки було відведено лише 20 хвилин. Встановлення такого строку є порушенням принципів добросовісності, пропорційності та обґрунтованості дій суб`єкта владних повноважень, а також позбавляє особу можливості належним чином виконати свій обов`язок. Таким чином, вимога про явку у такий термін не може вважатися законним способом оповіщення, а її невиконання не формує об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Отже, відповідачем не доведено наявності передбачених законом умов, за яких позивач міг бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (у розумінні примітки до ст. 210 КУпАП), як і не доведено відсутності підстав для застосування у спірному випадку примітки до ст. 210 КУпАП.
Суд звертає увагу на те, що згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
З аналізу означених норм процесуального права можна виснувати, що в адміністративному процесі обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Разом із тим, відповідачем жодного достатнього доказу обставин, що викладені в постанові за справою про адміністративне правопорушення суду не надано.
Водночас суд зазначає, що ним були створені усі процесуальні умови для своєчасного надання доказів на підтвердження правомірності винесення постанови за справою про адміністративне правопорушення, однак відповідач жодних доказів суду не надав.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи зазначені вище норми процесуального права, суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 72, 77, 90, 241 - 247, 255, 286, 289, 292, 295 КАС України, суд
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 за № 715 від 16.09.2025 за справою про адміністративне правопорушення, яке накладено на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено 12 грудня 2025 року.

Суддя Середа Л.В.