Справа № 610/4873/25
Суддя: Феленко Ю. А.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 610/4873/25
Провадження № 2-а/610/149/2025
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

17.12.2025м. Балаклія

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Феленко Ю.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2025 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області, у якій позивач просить скасувати постанову відповідача серії ЕНА № 6238675 від 28.11.2025 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі закрити. Разом з цим, в резолютивній частині позовної заяви позивач просить поновити йому пропущений строк для її подання. При цьому мотивувальна частина позовної заяви містить твердження позивача про те, що ним не був пропущений строк звернення з позовом до суду, оскільки оскаржувану постанову він отримав лише 03.12.2025, що входить в суперечність з самим клопотанням про поновлення строку.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Згідно з вимогами частини 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано у межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (ч. 6 ст. 161 КАС України).

Як зазначено вище, обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду, позивач зазначив, що оскаржувана постанова була винесена 28.11.2025, проте її копію він отримав 03.12.2025 поштою. Також позивач вказує, що в день винесення постанова вручена йому не була.

При цьому, як встановлено, позовна заява та додані до неї документи не містять доказів отримання позивачем оскаржуваної постанови саме 03.12.2025.

Натомість до позовної заяви долучено копію оскаржуваної постанови серії ЕНА № 6238676 від 28.11.2025 з якої убачається, що ОСОБА_1 відмовився від проставлення підпису про її отримання, а також від проставлення підпису про ознайомлення з правами.

Зі змісту позовної заяви також встановлено, що позивач ОСОБА_1 був присутній при складанні оскаржуваної постанови, а відтак йому було відомо про її наявність та останній мав можливість отримати її безпосередньо після винесення 28.11.2025.

Доказів неотримання оскаржуваної постанови в день її винесення саме з вини працівників поліції, позовна заява також не містить.

За таких обставин, факт відмови від отримання постанови про накладення адміністративного стягнення може свідчити про штучне створення підстав для поновлення строків звернення до суду з позовом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У справі "Устименко проти України" ЄСПЛ зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 лютого 2024 року, справа № 990/270/23.

Надаючи оцінку доводам позивача про наявність обставин, які унеможливили подання ним позову в передбачений законодавством процесуальний строк, слід зазначити таке.

Як було вказано вище, оскаржувана постанова була винесена 28.11.2025 в присутності позивача, тобто останньому було відомо про наявність постанови, якою на нього накладено адміністративне стягнення, та він мав можливість отримати її відразу після винесення. Згідно самої постанови, позивач відмовився від проставлення підпису про її отримання. При цьому, до позовної заяви не додано доказів того, що оскаржувана постанова не була вручена позивачу в день її винесення з вини саме працівників поліції, а не внаслідок його особистої відмови від отримання. Також до позовної заяви не додано доказів того, що позивач отримав оскаржувану постанову саме 03.12.2025, а не раніше (оригінал або копію відповідного поштового відправлення за яким можна відстежити дату отримання, до позовної заяви додано не було). З даним позовом до суду позивач звернувся лише 12.12.2025, тобто на чотирнадцятий день після винесення оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене, зазначені позивачем обставини не є об`єктивно непереборними та такими, що унеможливили або ускладнили можливість вчинення ним відповідних процесуальних дій у визначений законом строк.

За таких обставин суд доходить висновку, що повідомлені позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом є неповажними.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Керуючись статтями 122, 123, 161, 169, 241-243, 248, 256, 286, 293-294 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без руху на строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме зазначення інших підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Роз`яснити позивачу, якщо він усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважатиметься поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та буде прийнята до розгляду. Якщо він не усуне недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, позовну заяву і додані до неї документи буде йому повернуто без розгляду. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

СуддяЮ.А. Феленко