Справа № 520/11899/25
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 р. Справа № 520/11899/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2025, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.08.25 по справі № 520/11899/25

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу та середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку у зв`язку із порушенням строку виплати доплати за науковий ступень "кандидата наук" та доплати за вчене звання "старшого наукового співробітника" грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні за період з 01.03.2018 - 05.08.2023 роки, виплата якої проведена 11.04.2025 року, з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, утриманої з виплачених сум;

- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати доплати за науковий ступень "кандидата наук" та доплати за вчене звання "старшого наукового співробітника" грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні за період з 01.03.2018-05.08.2023, виплата якої проведена 11.04.2025 року, з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, утриманої з виплачених сум;

- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку, а саме: доплати за науковий ступень "кандидата наук" та доплати за вчене звання "старшого наукового співробітника" грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні за період з 01.03.2018-05.08.2023, виплата якої проведена 11.04.2025 року до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, утриманої з виплачених сум.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем затримано виплату позивачу грошової допомоги при звільненні, у зв`язку із чим має бути виплачений середній заробіток за час такої затримки та компенсація втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати доплати за науковий ступень "кандидата наук" та доплати за вчене звання "старшого наукового співробітника" грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з приводу не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за платежем по судовому рішенню у справі №520/28839/23.

Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у порядку Закону України від 19.10.2000р. №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за платежем по судовому рішенню у справі №520/28839/23 за період 06.06.2024р.-10.04.2025р. з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004р. №44.

Визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з приводу не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку у порядку ст.117 Кодексу законів про працю через несвоєчасну виплату грошового забезпечення згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 по справі №520/28839/23.

Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба провести нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку у порядку ст.117 Кодексу законів про працю через несвоєчасну виплату грошового забезпечення згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 по справі №520/28839/23 у сумі 361558,82 (триста шістдесят одна тисяча п"ятсот п`ятдесят вісім гривень вісімдесят дві коп.) за період часу 06.08.2023р.-10.04.2025р.

Позов у решті вимог залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до фонду оплати праці та не є складовою заробітної плати. Виплата середнього заробітку носить компенсаторний характер. Університет зазначив, що приписи ст.116, 117 КзПП не поширюються на правовідносини у військовій сфері, оскільки всі без виключення питання проходження військової служби та звільнення з неї врегульовано нормами спеціального законодавством у військовій сфері.

Пункт 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260, містив аналогічні норми та передбачав, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Виплата компенсації сум податку з доходів фізичних осіб передбачена Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осі, що утримуються з грошового забезпечення грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку: "Цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація). Суд задовольнив позовні вимоги позивача застосувавши механізм компенсації сум податку з доходів фізичних осіб до сум, які не є виплатами, пов`язаними з виконанням обов`язків під час проходження служби. Суд застосував цей механізм до компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач з 31.10.2007 по 05.08.2023 проходив публічну службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба; на дату звільнення обіймав штатну посаду в організаційній структурі Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба - начальника наукового центру.

Згідно з витягом з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (по стройовій частині) від 05.08.2023р. №225 полковника ОСОБА_1 , начальника наукового центру Повітряних Сил Харківського національного університету Повітряних Сил, звільненого наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 11 липня 2023 року № 534 з військової служби у відставку відповідно до пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" підпункту "а" (за віком), з 05 серпня 2023 року виключено зі списків особового складу університету та всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах станом на 05 серпня 2023 року становить: календарна - 43 роки 00 місяців 00 днів, пільгова - 01 рік 05 місяців 20 днів, загальна: - 44 роки 11 місяців 18 днів.

Отже, датою звільнення позивача є - 05.08.2023 р.

Відповідно до довідки №176/176/100/753/1580/7/пс від 15.05.2025 про грошове забезпечення позивача за серпень 2023 року, позивачу під час розрахунку при звільненні виплачено - 1545942,99 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 по справі №520/28839/23 визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, яка полягає у незастосуванні при встановленні та обчисленні ОСОБА_1 надбавки за науковий ступінь кандидат наук та надбавки за вчене звання починаючи з 01.03.2018 по 05.08.2023 року включно відповідно до положень ч.2. ст. 59 Закону України "Про вищу освіту". Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 05.08.2023 ріку доплату за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу, та доплату за вчене звання - 25% від посадового окладу з урахуванням положення ч.2. ст. 59 Закону України "Про вищу освіту". Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину недоплачених видів грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу та доплати за вчене звання - 25% від посадового окладу відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вишу освіту".

Позивач у позові зазначив, що на виконання рішення суду по справі №520/28839/23, йому 11.04.2025 виплачено - 229072,15 грн.

Відповідно до довідки про грошове забезпечення позивача від 15.05.2025 №176/176/100/753/1510 розмір середньоденного грошового забезпечення позивача за два повні календарні місяці перед звільненням зі служби складає - 2021,272 грн. (а саме: 60638,00 грн за червень 2023 року + 60638,00 грн за липень 2023 року / (30 календарних днів червня 2023 року + 31 календарний день липня 2023 року).

З програми Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що після припинення проходження публічної служби позивачем ініційовано низку судових спорів з приводу виплати грошового забезпечення, з яких вимоги про виплату середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів заявлені у справі №520/21398/24.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 по справі №520/21398/24 визнано протиправною відмову Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, оформлену листом від 16.07.2024 №176/176/100/754/1673/ГС, щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів та середнього грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення. Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.06.2023 по 12.06.2023 (не більш як за шість місяців) в сумі 10324,86 грн (десять тисяч триста двадцять чотири грн 86 коп.). Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 05.06.2024 відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (зі змінами та доповненнями).

Стверджуючи про протиправність бездіяльності відповідача, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з визнання протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з приводу не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за платежем по судовому рішенню у справі №520/28839/23; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у порядку Закону України від 19.10.2000р. №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за платежем по судовому рішенню у справі №520/28839/23 за період 06.06.2024р.-10.04.2025р. з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004р. №44; визнання протиправною бездіяльності відповідача з приводу не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку у порядку ст.117 Кодексу законів про працю через несвоєчасну виплату грошового забезпечення згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 по справі №520/28839/23 та зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку у порядку ст.117 Кодексу законів про працю через несвоєчасну виплату грошового забезпечення згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023р. по справі №520/28839/23 у сумі 361558,82 (триста шістдесят одна тисяча п"ятсот п`ятдесят вісім гривень вісімдесят дві коп.) за період часу 06.08.2023р.-10.04.2025р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.43 Конституції України кожен має право на працю, а право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Правовідносини з приводу проходження громадянином публічної військової служби унормовані, насамперед, приписами Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок та військову службу", Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей".

Положеннями ст.47 Кодексу законів про працю у редакції до внесення змін Законом України від 01.07.2022р. №2352-ІХ визначено, що указано, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно з ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтю 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статею 116 Кодексу законів про працю України запроваджено два строки розрахунку роботодавцем із найманим працівником у випадку звільнення, а саме: 1) у день звільнення (у разі, коли найманий працівник у цей день працював); 2) не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (у разі, коли заявник у день звільнення не працював).

Згідно зі ст.117 Кодексу законів про працю України у редакції до внесення змін Законом України від 01.07.2022р. №2352-ІХ у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012р. № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У силу висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020р. у справі №821/1083/17, постанови Верховного Суду від 20.05.2020р. у справі №816/1640/17, постанови Верховного Суду від 16.07.2020р. у справі №812/1259/17, компенсаційний характер запровадженого ст.117 Кодексу законів про працю України заходу юридичної відповідальності вимагає застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності, що зумовлює необхідність урахування таких юридично факторів як: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, і у залежності від цих критеріїв допускає зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

Висновки перелічених судових актів за правилами ч.5 ст.242 КАС України мають пріоритет у застосуванні за правилами ієрархічності та часу формулювання.

Отже, складовими елементами правопорушення з боку публічного роботодавця згідно з положеннями ст.117 Кодексу законів про працю України є: 1) подія звільнення працівника з роботи/служби; 2) подія невиконання у повному обсязі зобов`язань з приводу виплати винагороди за працю/службу у повному обсязі станом на дату звільнення; 3) подія проведення грошового платежу як еквіваленту винагороди за працю/службу після календарної дати звільнення публічного службовця (тобто подія погашення боргу з оплати праці); 4) існування затримки в остаточному розрахунку при звільнені, котра включає проміжок часу від наступної за подією звільнення календарної дати до попередньої до події здійснення остаточного розрахунку календарної дати.

Отже, відповідачем не проведено вчасно належного розрахунку з позивачем при звільненні (05.08.2023 виключений зі списків Університету), оскільки доплата за наукову ступінь і вчене звання виплачена відповідачем лише 11.04.2025 у сумі 229072,15 грн.

Згідно з ч.ч.2 і 3 ст.9, ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення військовослужбовця входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення; індексація грошового забезпечення; одноразова грошова допомога при звільненні.

Водночас запроваджений Законом України від 19.10.2000р. №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" грошовий платіж у вигляді компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом, тобто за своєю правовою суттю не є винагородою за виконану роботу (не є оплатою праці/служби). Тому саме цей платіж не може бути кваліфікований у якості складового елемента грошового забезпечення військовослужбовця.

У силу правого висновку постанови Верховного Суду від 08.03.2024 у справі №560/11906/23 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є складовими заробітної плати.

Подібні за суттю правові висновки (але у контексті виконання обов`язку з приводу оплати судового збору) згадані у постановах Верховного Суду від 05.05.2022 у справі № 380/8976/21, від 29.11.2023 у справі №560/11895/23, від 14.12.2023 у справі №560/11898/23, від 27.02.2024 у справі №560/11405/23.

Тож згідно з ч.5 ст.242 КАС України, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника варіантом тлумачення норми національного закону України є кваліфікація правової природи грошового платежу у порядку Закону України від 19.10.2000р. №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" як похідної і тотожної від правової природи грошового платежу, у виплаті якого була допущена затримка.

Відтак, грошовий платіж у порядку Закону України від 19.10.2000р. №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за несвоєчасну виплату грошового платежу у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (або іншого виду грошового забезпечення) підлягає кваліфікації за правовими наслідками, аналогічними до правового режиму заробітної плати (грошового забезпечення).

Тому, суд доходить до переконання про те, що і вимога про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) (у тому числі у формі індексації заробітної плати (грошового забезпечення)), і вимога про стягнення компенсації втрати частини доходу від несвоєчасної виплати заробітної плати (грошового забезпечення) (у тому числі у формі індексації заробітної плати (грошового забезпечення) до викладення ст.233 Кодексом законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ підлягали заявленню до суду позивачем без обмеження жодним строком.

Проте вимога публічного службовця про стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні згідно з ч.5 ст.122 КАС України у кореспонденції з приписами ст.233 Кодексу законів про працю України з 19.07.2022 може бути заявлена протягом 3 місяців від настання події фактичної виплати будь-якої грошової суми, котра кваліфікується як частина заробітної плати (грошового забезпечення, тобто винагороди за виконану роботу (оплату праці/служби).

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 у справі №520/28839/23, відповідачем проведено розрахунок із позивачем шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_1 доплату за науковий ступінь та вчене звання у сумі 229072,15 грн, згідно платіжної інструкції №962 від 11.04.2025.

Отже період затримки становить з 05.08.2023 (виключення позивача зі списків Університету) по 11.04.2025 (зарахування коштів на виконання рішення суду).

Так, тривалість затримки у розрахунку при звільненні за період 06.08.2023 - 10.04.2025 складає 1703 дні (148 днів 2023 року, 366 дні 2024 року; 100 днів 2025 року), оскільки календарний день припинення служби (05.08.2023) та календарний день отримання виплати (11.04.2025) не підлягають включенню до періоду існування невиконаного зобов`язання з виплати компенсації.

Оскільки спеціальним законодавством не передбачено іншого саме для випадку обчислення середнього заробітку у цілях застосування ст.117 КЗпП України (на відміну від випадку виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу унаслідок незаконного звільнення), то саме норми згаданого акту законодавства підлягають поширенню на спірні правовідносини.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою КМУ від 08.02.1995 №100, відповідно до п. 2 якої його дія поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників. Роз`яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, а у разі коли виплати за середньою заробітною платою провадяться з бюджету або громадських фондів споживання, - за участю Міністерства фінансів і відповідних фондів.

Абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачена можливість обчислення середньоденної (годинної) заробітної плати як у спосіб ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), так і у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з п.2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018р. №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Отже, за правовою природою усі платежі, такі як винагороди і допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення військовослужбовця.

Проте, таке визначення міститься у підзаконному акті права, у той час, коли ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" чітко установлено, що до складу грошового забезпечення у якості щомісячних додаткових видів грошового забезпечення входять винагороди, які мають постійний характер.

Тому застосуванню підлягають норми Закону як акту права з вищою юридичною силою.

За правилами п.4 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

У силу п.7 Порядку №260 за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується, а розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

З матеріалів справи встановлено, що середньоденне грошове забезпечення позивача за два повні календарні місяці перед звільненням складає - 2021,27 грн ((60638,00 грн за червень 2023 року + 60638,00 грн за липень 2023року) / (30 днів червня 2023 року + 31 день липня 2023 року)).

Отже термін затримки розрахунку при звільненні згідно з ст.117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ за період після 19.07.2022 складає 184 днів; сума боргу (тобто недоплати) з винагороди за службу (доплата за науковий ступінь і вчене звання) склала - 229072,15 грн; розмір середньоденного грошового забезпечення позивача дорівнює - 2021,27 грн; максимальний розмір середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні не може перевищувати - 371913,68 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов цілком обгрнутованого висновку про необхідність застосувати критерії зменшення, згідно з правовими висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, постанови Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №816/1640/17, постанови Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №812/1259/17).

Оскільки затримка у виплаті грошового забезпечення після звільнення тривала у період з 06.08.2023 - 10.04.2025; розмір середньоденного заробітку позивача у межах спірних правовідносин склав - 2021,37 грн; показник тривалості затримки у порядку ст.117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ дорівнює - 184 календарним дням; арифметичне значення обчисленого у порядку ст.117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ середнього заробітку складає - 371913,68 грн; у межах справи №520/21398/24 позивачем уже було отримано обчислений у порядку ст.117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ середній заробіток у розмірі - 10324,86 грн - то у даному конкретному випадку суб`єкта владних повноважень належить обтяжити обов`язком провести нарахування і виплату на користь позивача середнього заробітку у розмірі - 361588,82 грн (371913,68 грн. - 10324,86 грн) із утриманням належних податків і зборів (тобто у межах максимальної арифметичної величини згідно з ст.117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ з урахуванням правового висновку постанови Верховного Суду від 06.12.2024 у справі №440/6856/22).

Стосовно позовних вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у порядку Закону України від 19.10.2000р. №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" колегія суддів зазначає наступне.

Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ.

Статею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

В ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" видно, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Статею 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 Закону №2050-ІІІ).

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 по справі №520/28839/23, зокрема, зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 05.08.2023 доплату за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу, та доплату за вчене звання - 25% від посадового окладу з урахуванням положення ч.2. ст. 59 Закону України "Про вищу освіту". Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину недоплачених видів грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу та доплати за вчене звання - 25% від посадового окладу відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту".

Оскільки факт отримання позивачем виплати такого виду грошового забезпечення як - "доплата за науковий ступінь" та такого виду грошового забезпечення як - "доплата за вчене звання" із затримкою внаслідок протиправної бездіяльності відповідача встановлено судовим рішенням, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з приводу не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за платежем по судовому рішенню у справі №520/28839/23 та зобов`язання Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у порядку Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за платежем по судовому рішенню у справі №520/28839/23 за період 06.06.2024р.-10.04.2025р.

Стосовно одночасної компенсації сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. №44.

Відповідно до п.2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" (пункт 3 Порядку №44).

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

За змістом приписів Порядку № 44 грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується з метою відшкодування утриманих сум податку з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

При цьому, виплата такої грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. (п.4 Порядку №44)

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 по справі №520/28839/23 визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, яка полягає у незастосуванні при встановленні та обчисленні ОСОБА_1 надбавки за науковий ступінь кандидат наук та надбавки за вчене звання починаючи з 01.03.2018 по 05.08.2023 року включно відповідно до положень ч.2. ст. 59 Закону України "Про вищу освіту". Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 05.08.2023 ріку доплату за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу, та доплату за вчене звання - 25% від посадового окладу з урахуванням положення ч.2. ст. 59 Закону України "Про вищу освіту". Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину недоплачених видів грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу та доплати за вчене звання - 25% від посадового окладу відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вишу освіту".

Отже, у межах справи №520/28839/23 право позивача на отримання таких видів грошового забезпечення як - "надбавка за науковий ступінь - кандидат наук" та "надбавка за вчене звання" визнано з 01.03.2018р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2024р. по справі №520/21398/24, зокрема, зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 05.06.2024 відповідно до закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (зі змінами та доповненнями).

Проте, предмет спору у справі №520/21398/24 стосувався виплати індексації грошового забезпечення, а не отримання таких видів грошового забезпечення як - "надбавка за науковий ступінь - кандидат наук" та "надбавка за вчене звання".

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині вимог.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 по справі № 520/11899/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Я.В. П`янова В.Б. Русанова