Справа № 480/5518/24
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 480/5518/24

адміністративне провадження № К/990/40407/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І. В.,

суддів: Білак М. В., Мацедонської В. Е.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року (суддя О. В. Соп`яненко) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року (головуючий суддя В. Б. Русанова, судді А. О. Бегунц, В. А. Калиновський) у справі № 480/5518/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та історія справи

1. У червні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - ГУНП в Сумській області, відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області від 25 травня 2024 року № 652 о/с «Про визначення поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області для подальшого відрядження або проходження служби в ППОП «Спеціальних дій» ГУНП в Київській області»;

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області Петра Токаря «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського БПОП ГУНП в Сумській області» сержанта поліції ОСОБА_1 (0115288) поліцейського взводу № 1 роти № 1 БПОП ГУНП в Сумській області у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області від 01 червня 2024 року № 229 о/с «По особовому складу» щодо звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області з 02 червня 2024 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 червня 2024 року по день ухвалення рішення.

2. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУНП в Сумській області Петра Токаря від 25 травня 2024 року № 652 о/с «Про визначення поліцейських батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Сумській області для подальшого відрядження або проходження служби в полку поліції особливого призначення «Спеціальних дій» Головного управління Національної поліції в Київській області» в частині, що стосується сержанта поліції ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУНП в Сумській області Петра Токаря від 29 травня 2024 року № 672 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Сумській області» відносно сержанта поліції ОСОБА_1 (0115288) поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області у виді звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУНП в Сумській області від 01 червня 2024 року № 229 о/с «По особовому складу» щодо звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області з 02 червня 2024 року. Стягнуто з ГУНП в Сумській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 02 червня по 15 листопада 2024 року в загальній сумі 80 956 грн 59 коп. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього грошового забезпечення за один місяць в розмірі 14 785 грн 63 коп. підлягає до негайного виконання.

3. Постановою Верховного Суду від 16 травня 2025 року рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року скасовано, справу № 480/5518/24 направлено на новий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.

4. Верховний Суд, зокрема, зазначив, що судом першої інстанції в ході судового розгляду належним чином не досліджено питання дотримання позивачем строку звернення до суду щодо оскарження наказів від 29 травня 2024 року № 672 та від 01 червня 2024 року № 229 о/с, не вирішено клопотання позивача про визнання причин пропуску строку поважними і поновлення строку звернення до суду, що також залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.

5. З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність суду першої інстанції під час нового розгляду справи вирішити наведене вище клопотання позивача, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам, у разі необхідності витребувати необхідні докази й постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

6. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року позов залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду та надано заявнику десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав поважності пропуску цього строку та наданням доказів в їх підтвердження.

7. 04 липня 2025 року позивач на виконання вимог ухвали суду подав заяву про поновлення строку звернення до суду, на обґрунтування якої зазначив, що на час виникнення спірних правовідносин проживав у м. Лебедин Сумської області разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка була інвалідом першої «Б» групи безтерміново, потребувала постійного догляду. Коли позивач виїздив на службу у м. Суми, то наймав людину, яка могла б доглядати за матір`ю. Також, після звільнення зі служби в поліції та припинення виплати грошового забезпечення, коштів для найму особи, що могла б доглядати за матір`ю на час відсутності позивача або осіб, які б могли вчинити такі дії на безоплатній основі останній не мав. Вказані обставини спричинили неможливість позивачем своєчасно виїхати до м. Суми для пошуку адвоката та складання позовної заяви.

8. Крім цього, велика кількість повітряних тривог, обстріли Сумської області, перебої зі світлопостачанням/погодинні графіки відключення світла, перебої в роботі поштових відділень викликані воєнним станом вплинули на своєчасне звернення до суду.

9. Звертав увагу, що не отримував висновку службового розслідування та не був ознайомлений з відповідними матеріалами.

10. Суд першої інстанції зазначив, що зазначені вище накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 29 травня 2024 року № 672 та від 01 червня 2024 року № 229 о/с позивач мав оскаржити протягом 15 днів з дня ознайомлення з ними відповідно до вимог статті 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України». Наказ № 652 о/с від 25 травня 2024 року не є наказом про застосування дисциплінарного стягнення, Дисциплінарним статутом Національної поліції України спеціальний строк оскарження таких наказів не встановлений, а тому він міг бути оскаржений у місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

11. Позов подано до суду 25 червня 2024 року, тобто з пропуском 15 денного строку та в останній день місячного строку.

12. Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що, незважаючи на встановлення у 2016 році ОСОБА_2 інвалідності 1 групи та необхідності постійного стороннього догляду за нею, позивач за однією адресою з нею не проживав. Наявність таких обставин не перешкоджала проходженню ним служби у поліції з 2018 року, а з квітня 2024 року за місцем служби у м. Суми, тобто не в населеному пункті проживання його самого та його матері. Крім того, представник позивача стверджує, що за викладених обставин позивач не мав можливості вчасно звернутися за правовою допомогою. При цьому зазначає, що договір з адвокатом укладено 23 червня 2024 року, але не повідомляє про зміну будь-яких обставин, що зробило таке звернення можливим.

13. Посилання представника позивача на те, що позивача не було ознайомлено з матеріалами службового розслідування не є підставою для поновлення строку звернення до суду. Сам цей факт не змінює моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав та не впливає на перебіг строків звернення до суду з позовом.

14. Суд першої інстанції, вирішуючи питання поважності підстав пропуску строку звернення до суду, надав оцінку вказаним позивачем обставинам та зазначив, що наведені причини пропуску строку оскарження дисциплінарного стягнення не є поважними, не підтверджують об`єктивне існування непереборних для позивача перешкод для звернення до суду з позовом.

15. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказів від 29 травня 2024 року № 672 та від 01 червня 2024 року № 229 о/с, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду. У задоволенні клопотання ГУНП в Сумській області про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправним та скасування наказу № 652 о/с від 25 травня 2024 року відмовлено.

16. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Другого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.

17. Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 23 вересня 2025 року апеляційну скаргу позивача залишив без задоволення, а ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі № 480/5518/24 залишив без змін.

18. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, уважав їх правильними та такими, що відповідають нормам процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні. Позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та не зазначено об`єктивних, непереборних обставин, що перешкоджали йому скористатися правом на звернення у встановлений законом строк, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

19. Не погодившись із ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року, позивач, в інтересах якого діє адвокат Маховик Р. В., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі № 480/5518/24 з питань залишення позовної заяви без розгляду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

20. На обґрунтування вимог касаційної скарги представник позивача указує, що після звернення до суду із цим позовом (25 червня 2024 року) Сумський окружний адміністративний суд 27 червня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

21. 08 липня 2024 року відповідач направив до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду з цим позовом, у задоволенні якого Сумський окружний адміністративний суд відмовив.

22. Підставою для скасування Верховним судом рішень суду першої та апеляційної інстанції у цій справі є факт невирішення клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, яке вже міститься у запереченнях на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

23. Представник позивача зазначає, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що в матеріалах справи вже міститься клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке заявлене ще під час первісного розгляду справи, а залишення позову без руху з підстав відсутності такого є істотним порушенням норм процесуального права.

24. Зазначає, що суд першої інстанції всупереч вимогам частини першої статті 123 КАС України зазначені підстави про поновлення строку звернення до суду, які викладені представником позивача у письмових запереченнях на клопотання про залишення позову без розгляду, судом неповажними не визнавались, у зв`язку з чим судом порушено норми процесуального права.

25. 24 червня 2025 року судом першої інстанції постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху, з підстав відсутності клопотання про поновлення строку. На виконання ухвали представником позивача фактично подано ще одне клопотання про поновлення строку звернення до суду, вирішуючи яке суд не надав оцінки жодному доказу, долученому до клопотання.

26. Суд першої інстанції зазначив, що позивач нібито не мешкав з мамою до його звільнення зі служби в поліції, але не звернув уваги на доводи, викладені у клопотанні.

27. У касаційній скарзі посилається на наявність інших істотних обставин, що завадили вчасно звернутись до суду у обмеженні воєнним станом строки, зокрема через велику кількість повітряних тривог, постійних обстрілів Сумської області, перебоїв зі світлопостачанням (погодинні графіки відключення світла).

28. Зазначає, що позивач не отримував висновку службового розслідування, не був ознайомлений з матеріалами службового розслідування. 23 червня 2024 року позивач зміг укласти договір про надання правової допомоги, і після чого адвокатом спрямовано адвокатський запит для надання копій матеріалів службового розслідування, а 25.06.2024 подано позовну заяву до суду.

Позиція інших учасників справи

29. У відзиві на касаційну скаргу представник відповідача зазначив, що позивач зі спірними наказами начальника ГУНП в Сумській області від 25 травня 2024 року № 652 о/с «Про визначення поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області для подальшого відрядження або проходження служби в ППОП «Спеціальних дій» ГУНП в Київській області та від 01 червня 2024 року № 229 о/с «По особовому складу» щодо його звільнення зі служби в поліції ознайомився під підпис 01 червня 2024 року.

30. Звертає увагу, що позивач пропустив 15-денний строк звернення до суду, оскільки із позовною заявою звернувся лише 25 червня 2024 року. Будь яких об`єктивних причин щодо неможливості звернення до суду із цим позовом не наводить та не обґрунтовує належними і допустимими доказами.

31. Посилання позивача, як на підставу поважності причин пропуску строку звернення із цим позовом до суду, що він не отримував висновок службового розслідування та не був ознайомлений з матеріалами службового розслідування не заслуговують на увагу, оскільки не змінює дату, коли позивач дізнався про порушення своїх прав щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції. Позивач не був обмежений у діях, спрямованих на ознайомлення з матеріалами службового розслідування.

32. Доводи скаржника про те, що Верховний Суд у цій справі фактично дійшов висновку про необхідність вирішення клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та його поновлення, свідчать про невірне тлумачення постанови суду.

33. Посилання позивача на знеособлені фактори загальної дії воєнного (військового) характеру безвідносно до конкретної життєвої ситуації, у якій позивач потрапив у становище фізичної нездатності (неможливості) подати відповідну позовну заяву не можуть бути кваліфіковані у якості поважних причин пропуску строку на усунення недоліків позовної заяви.

34. Оскільки позивачем пропущено строк звернення з адміністративним позовом до суду та не зазначено об`єктивних, непереборних обставин, які перешкоджали йому скористатися правом на звернення у встановлений законом строк, представник відповідача просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Рух касаційної скарги

35. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 21 жовтня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі № 480/5518/24.

36. Ухвалою від 11 грудня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.

Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

37. Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач проходив службу в поліції на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області.

38. 25 травня 2024 року ГУНП в Сумській області прийнято наказ № 652 о/с «Про визначення поліцейських батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Сумській області для подальшого відрядження або проходження служби в полку поліції особливого призначення «Спеціальних дій» Головного управління Національної поліції в Київській області».

39. Наказом начальника ГУНП в Сумській області від 29 травня 2024 року № 672 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського БПОП ГУНП в Сумській області» застосовано до сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу № 1 роги № 1 БПОП ГУНП в Сумській області дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

40. Наказом начальника ГУНП в Сумській області від 01 червня 2024 року № 229 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції, відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

41. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

42. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів виходить із такого.

43. Згідно із частинами першою, другої та третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

44. За приписами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

45. Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

46. У частині третій статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

47. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 1). При цьому, надалі відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні неодноразово продовжено, такий правовий режим триває й на сьогодні.

48. Законом України від 15 березня 2022 року № 2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» (далі - Закон № 2123-IX) внесено зміни до указаних нормативно-правових актів. Зокрема, Дисциплінарний статут доповнено розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану», яким з 01 травня 2022 року, зокрема, запроваджено інші строки звернення до суду.

49. Так, частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

50. Верховний Суд зазначає, що у випадку наявності колізії між загальним (КАС України) та спеціальним законом (Дисциплінарний статут) застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут.

51. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 08 лютого 2023 року у справі № 120/7567/22, від 31 травня 2023 року у справі № 160/9356/22, від 31 жовтня 2023 року у справі № 340/4394/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 500/1224/23, від 28 березня 2024 року у справі № 420/22052/23, від 30 вересня 2024 року у справі № 520/5571/24, від 04 жовтня 2024 року у справі № 580/4340/24, від 27 листопада 2024 року у справі № 420/13235/24, від 17 квітня 2025 року у справі № 140/7715/24, і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від нього.

52. Законодавець чітко пов`язав виникнення права на оскарження застосованого до поліцейського дисциплінарного стягнення та обчислення строку на таке оскарження - з моменту ознайомлення особи з наказом про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

53. Отже, до правовідносин, які склались у цій справі, потрібно застосовувати положення частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту, у редакції Закону № 2123-IX, який передбачає оскарження наказу про звільнення у п`ятнадцятиденний термін з дня ознайомлення із відповідним наказом.

54. У цій справі є спірні накази начальника ГУНП в Сумській області від 25 травня 2024 року № 652 о/с «Про визначення поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області для подальшого відрядження або проходження служби в ППОП «Спеціальних дій» ГУНП в Київській області та від 01 червня 2024 року № 229 о/с «По особовому складу» щодо його звільнення зі служби в поліції ознайомився 01 червня 2024 року.

55. Позивач до суду із вимогами про оскарження указаних наказів звернувся 25 червня 2024 року.

56. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у статті 123 КАС України, відповідно до частини першої якої, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

57. Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

58. Суд уважає за необхідне підкреслити, що процесуальне законодавство установлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, позовної заяви. Як у випадку невиконання вимог статті 160 КАС України щодо форми та змісту позовної заяви, так і вимог щодо дотримання строку звернення до суду, зокрема, відсутності відповідного клопотання про його поновлення чи визнання указаних у ньому причин неповажними - позовна заява залишається без руху.

59. Окрім того, частинами тринадцятою, п`ятнадцятою статті 171 КАС України передбачено повноваження суду першої інстанції у разі встановлення після відкриття провадження у справі, якщо позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху та надати строк для усунення її недоліків, і залишення її без розгляду в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

60. З аналізу положень статей 123, 171 КАС України слідує, що питання дотримання позивачем строку звернення із позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження, а його пропуск є підставою для повернення позовної заяви, якщо суд дійде висновку, що причини, з яких його пропущено, не відповідають критеріям поважності.

61. Суд може повернутися до вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду й після відкриття провадження, і, установивши, що об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду не існувало, постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

62. Закріплений у частинах першій-третій статті 123 КАС України порядок дає підстави для висновку, що в обох випадках (як і до, так і після відкриття провадження) застосуванню процесуальних наслідків пропуску строку звернення до суду має передувати оцінка судом зазначених у заяві позивача причин пропуску такого строку.

63. До відкриття провадження у справі реалізація відповідних процесуальних гарантій відбувається шляхом залишення позовної заяви, поданої за межами строків звернення до суду, без руху із пропозицією подати заяву про його поновлення або вказати інші, ніж ті, що зазначені в позовній заяві, підстави для поновлення цього строку.

64. Подібним чином законодавець урегулював і механізм залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, факт якого встановлено після відкриття провадження у справі, закріпивши у частині третій статті 123 КАС України, що позов залишається без розгляду, якщо позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.

65. Колегія суддів зазначає, що залишення позовної заяви без руху - це процесуальна дія, яка застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.

66. У разі подання позивачем клопотання про поновлення строку звернення із позовною заявою суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.

67. За обставин цієї справи одночасно з позовною заявою позивач не заявляв клопотання про поновлення процесуального строку для подання адміністративного позову до суду. У позовній заяві зазначив, що у відповідності до вимог частини п`ятої статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

68. Постановою Верховного Суду від 16 травня 2025 року рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.

69. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

70. 11 червня 2025 року відповідач подав до суду першої інстанції клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

71. Водночас Сумський окружний адміністративний суд ухвалою від 24 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу залишено без руху для усунення її недоліків шляхом подання до суду першої інстанції у десятиденний строк із дня вручення цієї ухвали, зокрема, заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

72. Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції, зокрема, установив, що позивач зі спірними наказами від 29 травня 2024 року № 672 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського БПОП ГУНП в Сумській області» та від 01 червня 2024 року № 229 о/с «По особовому складу» щодо звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ознайомився під підпис 01 червня 2024 року. Таким чином, позивач, оскаржуючи спірні накази (ознайомившись з ними 01 червня 2024 року), та звернувшись до суду 25 червня 2024 року із цим позовом пропустив п`ятнадцятиденний строк звернення до суду. Також, усупереч частини першої статті 123 КАС України, заяви про поновлення пропущеного строку з зазначенням підстав поважності та відповідних доказів суду надано не було.

73. 04 липня 2025 року представник позивача до суду першої інстанції подав клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у якому просив визнати причини пропуску строку на оскарження спірних наказів у цій справі поважними та поновити строк звернення до суду із цією позовною заявою.

74. Сумський окружний адміністративний суд ухвалою від 15 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказів від 29 травня 2024 року № 672 та від 01 червня 2024 року № 229 о/с, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишив без розгляду. У задоволенні клопотання ГУНП в Сумській області про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправним та скасування наказу № 652 о/с від 25 травня 2024 року відмовлено.

75. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України позов у цій справі в частині оскарження наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 29 травня 2024 року № 672 та від 01 червня 2024 року № 229 о/с, похідних вимог про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно залишити без розгляду.

76. Водночас системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання оцінки клопотанню про поновлення пропущеного строку та вирішення його шляхом невизнання причин пропуску такого строку неповажними.

77. Колегія суддів звертає увагу, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження спрямовані на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

78. Верховний Суд у постанові від 20 квітня 2021 року у справі № 640/17351/19 зазначав про те, що визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

79. Судами попередніх інстанцій встановлено, що із наказами відповідача від 29 травня 2024 року № 672 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського БПОП ГУНП в Сумській області» та від 01 червня 2024 року № 229 о/с «По особовому складу» щодо звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ознайомився під підпис 01 червня 2024 року, проте із позовом звернувся до суду лише 25 червня 2024 року, тобто із пропуском п`ятнадцятиденного строку звернення до суду.

80. Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

81. В якості поважних підстав пропуску строку, позивач посилався на неможливість своєчасного звернення до адвоката за правовою допомогою, з огляду на хворобу його матері, яка потребувала стороннього догляду, велику кількість повітряних тривог, обстріли Сумської області, перебої зі світлопостачанням / погодинні графіки відключення світла, неотримання висновку службового розслідування.

82. Суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання поважності підстав пропуску строку звернення до суду надавали оцінку зазначеним позивачем обставинам та зазначили (визнали), що наведені причини пропуску строку оскарження дисциплінарного стягнення є неповажними, не підтверджують існування об`єктивних непереборних для позивача перешкод для звернення до суду із цим позовом.

83. Суд апеляційної інстанції надав оцінку доводам позивача про те, що його матір проживала у м. Лебедин Сумської області, була інвалідом першої групи та потребувала постійного стороннього догляду згідно з висновком МСЕК від 08 вересня 2016 року, станом на 01 травня 2024 року перебувала на «Д» обліку згідно з довідки КНП Лебединська ЦРЛ ім. К. О. Зільберника. Колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що позивач не надав обґрунтувань та пояснень необхідності пошуку адвоката саме у м. Суми, тоді як його матір проживала у м. Лебедин Сумської області, та не навів обставин, які надали йому можливість укласти лише 23 червня 2024 року договір з адвокатом (наймання сторонньої особи для догляду за матір`ю тощо).

84. Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що неотримання позивачем висновку службового розслідування не впливає на перебіг строку звернення до суду, оскільки останній починає свій відлік з моменту ознайомлення позивача з наказом про звільнення. Очікування матеріалів службового розслідування не може бути поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки такі обставини не перешкоджали позивачу скористатися правом звернення до суду у строки, встановлені частиною четвертою статті 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» та за потреби надати додаткові докази (відповідь на адвокатський запит, уточнену позовну заяву) у ході розгляду цієї справи судом першої інстанції.

85. Колегія суддів, як і суди попередніх інстанцій, відхиляє доводи представника позивача щодо можливості поновлення пропущеного строку з підстав дії в Україні воєнного стану.

86. Велика Палата Верховного Суду у пункті 58 постанови від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 висловила правову позицію щодо дії воєнного стану як обставини поновлення строку на касаційне оскарження, відповідно до якої введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

87. Така правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 990/277/24.

88. Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що обставини введення в Україні воєнного стану могли ускладнити дотримання строку на подачу позовної заяви у цій справі, проте доводи скаржника не підтверджені жодними доказами.

89. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

90. У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав: «Правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні строки мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».

91. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення від 28 жовтня 1998 року «de Rada Cavanilles v. Spain», Reports 1998-VIII, с. 3255, параграф 45, від 21 грудня 2010 року «Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine» № 17160/06 та № 35548/06, параграф 34, ЄСПЛ).

92. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (див. рішення від 21 жовтня 2010 року «Diya 97 v. Ukraine», № 19164/04, параграф 47, ЄСПЛ).

93. У справі «Устименко проти України» ЄСПЛ зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

94. Ураховуючи викладене вище, колегія суддів наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

95. Натомість у справі, яка переглядається, представник позивача як у заяві про поновлення строку звернення до суду, так і в апеляційній та касаційній скаргах не вказав, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили його звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Не наведено змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку.

96. Суд апеляційної інстанції звернув увагу та погодився з доводами представника скаржника, що суд першої інстанції не вирішував за наслідками нового розгляду клопотання позивача про визнання причини пропуску строку поважними і поновлення строку звернення до суду, на яке звертав увагу Верховний Суд у постанові від 16 травня 2025 року у цій справі.

97. При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що позивач у клопотанні про поновлення строку, заявленому під час первинного розгляду спору по суті, не наведено жодних інших обставин, яким би суд не надавав оцінку при вирішенні клопотання, заявленого на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 24 червня 2025 року.

98. Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої та апеляційної інстанцій і не можуть бути підставою для скасування правильно винесених оскаржуваних рішень.

99. За приписами пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

100. Згідно із частинами третьою та четвертою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

101. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

102. Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, що є підставою для залишення позову без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

103. Отже, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

104. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі № 480/5518/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді М. В. Білак

В. Е. Мацедонська