Справа № 597/1328/25
Суддя: Шевчук В. М.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №597/1328/25
Провадження № 2-а/597/35/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2025 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

у складі: судді Шевчук В.М.

за участі секретаря судового засідання Николайчук З.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики Тернопільської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 звернувся до Заліщицького районного суду Тернопільської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №3341 від 18.09.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.09.2025 року т.в.о.начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 відносно нього було винесено постанову №3341, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень.

Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає до скасування, оскільки він не був присутній при складанні протоколу, його не підписував та не був повідомлений коли буде розглядатися справа про дане правопорушення. Також вважає, що виконав свій обов`язок стосовно повідомлення відповідача в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки подав заяву на відстрочку у червні місяці з відповідними документами та вже отримував неодноразово відстрочку. Також дана інформація є у відповідних реєстрах, про що мав та міг знати відповідач. Звертає увагу суду, що відповідачем також не вірно зазначено дату, місяць та рік народження дитини, вказано невірно номер справи та дату рішення суду.

Просить скасувати постанову №3341 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити та відш?одувати йому за рахуно? бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати по справі в розмірі 605 грн. 60 ?оп., відповідно до положень ч.1 ст.139 КАС У?раїни.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 20.10.2025 року через свого представника подав відзив, в якому заперечує стосовно позову, оскільки позивача дійсно було запрошено до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення його персональних даних. Під час звірки даних було встановлено, що Позивач не оновив відомості щодо себе в семиденний термін, як того вимагає закон. Відносно Позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення від 13 вересня 2025 року № 418. Від будь-яких пояснень по суті вчиненого правопорушення Позивач відмовився. Відмовився Позивач і від підписів на протоколі в тому, що йому роз`яснено його права та повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього. Також Позивач відмовився від отримання його копії. Позивач заявляв відмови в присутності двох свідків, що було засвідчено підписами останніх в зазначеному протоколі. Таким чином твердження Позивача про те, що відносно нього не складався протокол про адміністративне правопорушення йому не була надана його копія та він не був повідомлений про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, що спричинило порушення його прав, не відповідають дійсності. Додав до відзиву копію протоколу та просив розглядати справу без участі представника Відповідача.

Позивач ОСОБА_1 24.10.2025 року подав відповідь на відзив, в якому вказав: 12 вересня 2025 року йому у додоток резерв+ прийшло повідомлення, що його розушукує ТЦК та СП з 12.09.2025 року, оскільки він не пройщов ВЛК. 13.09.2025 року він був доставлений, а не запрошений поліцією, о 12:30 годині, про що є довідка про доставлення, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 перебував менше 5 хвилин, йому сказали, що він знятий з розшуку через помилку і може бути вільний. За 5 хв. його перебування неможливо було скласти протокол на 4-5 аркушах фізично. Жодного протоколу він не отримував та не відмовлявся від вчинення будь-яких дій. Стосовоно свідків його відмови, то це є діючі працівники НОМЕР_1 відділу ТЦК, ОСОБА_3 (його однокласник з яким він сидів за одною партою і якого знає особисто) та ОСОБА_4 - він їх не бачив і не перетинався з ними в приміщенні ТЦК. У приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 є наявне відеоспостереження, відповідач може надати суду відеопідтвердження часу його перебування в приміщенні ТЦК та терміну. Також відповідач може забезпечити участь в судовому засіданні для допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та автора протоколу ОСОБА_5 . Також даний протокол йому не направлявся поштою та не вручався іншим способом

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява, якою він просив справу розглянути за його відсутності та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 у судове засідання не з`явився, однак представник відповідача у відзиві на позов просить справу розглянути за його відсутності.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 06.10.2025 року суддя Шевчук В.М. відкрила провадження у справі за адміністративним позовом та визначила проводити розгляд справи у порядку, визначеному параграфом другим КАС України з повідомленням (викликом) сторін.

Суд вважає, що справу слід розглянути за відсутності сторін за наявними матеріалами.

Судом на підставі ч.4 ст.229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Судом встановлено, що 18 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 прийнято постанову №3341 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

В даній постанові зазначено, що ОСОБА_1 , не повідомив у семиденний термін про зміну персональних даних, а саме: народження дитини (свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_2 від 13.06.2025 року) та розірвання шлюбу (рішення суду справа N?597/808/25 від 17.06.2025 року), не з?являвся до ТЦК та СП для своєчасного оновлення своїх персональних даних та не зробив цього заздалегідь протягом відведеного законодавством періоду (7 днів) в один із інших доступних способів, а саме: через додаток «Резерв+» та/або ЦНАП, а також не пересвідчився на предмет можливого їх оновлення шляхом електронної інформаційної взаємодії з інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних державних органів, чим порушив законодавство України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідальність за яке передбачена за ст.ст.210 і 210-1 КУпАП.

Позивач у позовній заяві зазначає, що вказана постанова є незаконною та протиправною, винесеною упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, а викладені в зазначеній постанові обставини не відповідають дійсності, суперечать фактичним даним та спростовуються наступним.

Відповідно до електронного військово-облікового документа, належного ОСОБА_1 , який сформовано в додатку Рерзерв+, номер в реєстрі Оберіг 5, останній є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 .

ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

10.07.2024 року ОСОБА_1 уточнив свої військово-облікові дані, що підтверджуються витягом з додатку Ререзв+, сформованим 13.09.2025 року, який являється електронним військово-обліковим документом. Станом на 12.09.2025 року (день початку розшуку позивача) у позивача були належні чином поновлені військово-облікові дані. 13.09.2025 року він був доставлений, а не запрошений поліцією о 12:30 годині, про що є довідка про доставлення, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 перебував менше 5 хвилин, йому сказали, що він знятий з розшуку, однак протокол про адміністративне правопорушення в його присутності не складався, про час і місце розгляду справи він не повідомлявся, оскаржувана постанова винесена у його відсутності.

Крім того, ОСОБА_1 жодного повідомлення про складений протокол чи винесену відносно нього постанову не отримував.

Окрім того, при складанні протоколу позивач присутній не був та не ознайомлювався з його змістом, а також належним чином не повідомлений про час та місце розгляду адміністративної справи, внаслідок чого був позбавлений права надавати пояснення щодо правопорушення, надавати докази письмові та усні щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, скористатися правничою допомогою, заявляти клопотання.

Також позивач зазначає, що оскаржувана постанова не містить посилань на будь-які докази, на яких ґрунтується висновок уповноваженої особи про вчинення адміністративного правопорушення.

V. Оцінка суду

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно зі ст.280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадоваособа)встановлює наявністьчи відсутністьадміністративного правопорушення,винність даноїособи вйого вчиненніта іншіобставини,що маютьзначення дляправильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. Таким чином, аналіз ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.

Згідно ст.245 Кодексу адміністративного судочинства, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ст.ст.245, 280 КУпАП посадова особа, уповноважена розглядати адміністративну справу при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

З позовної заяви вбачається, що 18 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 прийнято постанову №3341 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

В даній постанові зазначено, що ОСОБА_1 не повідомив у семиденний термін про зміну персональних даних а саме народження дитини (свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_2 від 13.06.2025 року) та розірвання шлюбу (рішення суду справа N?597/808/25 від 17.06.2025 року) не з?являвся до ТЦК та СП для своєчасного оновлення своїх персональних даних та не зробив цього заздалегідь протягом відведеного законодавством періоду (7 днів) в один із інших доступних способів, а саме: через додаток «Резерв+» та/або ЦНАП, а також не пересвідчився на предмет можливого їх оновлення шляхом електронної інформаційної взаємодії з інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних державних органів, чим порушив законодавство України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідальність за яке передбачена за ст.ст.210 і 210-1 КУпАП.

Позивач у позовній заяві зазначає, що вказана постанова є незаконною та протиправною, винесеною упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, а викладені в зазначеній постанові обставини не відповідають дійсності, суперечать фактичним даним та спростовуються наступним.

Відповідно до електронного військово-облікового документа, належного ОСОБА_1 , який сформовано в додатку Рерзерв+, номер в реєстрі Оберіг 5, останній є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 .

ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

10.07.2024 року ОСОБА_1 уточнив свої військово-облікові дані, що підтверджуються витягом з додатку Ререзв+, сформованим 13.09.2025 року, який являється електронним військово-обліковим документом. Станом на 12.09.2025 року (день початку розшуку позивача) у позивача були належні чином поновлені військово-облікові дані. 13.09.2025 року він був доставлений, а не запрошений поліцією о 12:30 годині, про що є довідка про доставлення, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 перебував менше 5 хвилин, йому сказали, що він знятий з розшуку, однак протокол про адміністративне правопорушення в його присутності не складався, про час і місце розгляду справи він не повідомлявся, оскаржувана постанова винесена у його відсутності.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, що підтверджено належними доказами.

Оскільки суть спірних правовідносин полягає у дотриманні/не дотриманні позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині оновлення/уточнення даних відповідного державного реєстру, застосовні положення Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» такі:

- ст.1: єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі також Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України;

- ч.8, 9 ст.5: органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних;

- ч.1 ст.6: до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

- за ч.1 ст.7: до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема: 1) прізвище, відомості про зміну прізвища; 2) власне ім`я (усі власні імена), відомості про зміну власного імені; 3) по батькові (за наявності); 4) дата народження; 5) місце народження; 6) стать; 7) місце проживання та місце перебування; 7-1) номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; інші дані (по п. 34 включно).

- ч.3 ст.3: до Реєстру вносяться відомості, визначені таттею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону;

- ч.3 ст.14: актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді, зокрема, від:

- центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 21, 26 частини першої статті 7 цього Закону;

- Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 15, 15-1, 20, 20-1, 21, 24, 26, 27, 32 частини першої статті 7 цього Закону;

- центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, - відомості, зазначені у пунктах 7, 7-1, 8, 8-1, 11, 17, 33 частини першої статті 7 цього Закону;

- централізованої системи державних установ, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття, - відомості, зазначені у пунктах 1-4, 7, 13, 16-2, 25 частини першої статті 7 цього Закону;

- інших державних органів - держателів (розпорядників, адміністраторів) інформаційно-комунікаційних систем, реєстрів, баз (банків) даних, крім тих, що містять відомості, зібрані під час виконання завдань оперативно-розшукової, контррозвідувальної та розвідувальної діяльності, - відомості, зазначені у частині першій статті 7 та у частині першій статті 8 цього Закону.

При цьому, іншими пунктами ч.3 ст.14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» визначені органи державної влади, від яких органи ведення Реєстру отримують/можуть отримати персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів, передбачені п.1 34 ч.1 ст.7 означеного Закону.

Суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів того, що у нього, як органом адміністрування/ведення Реєстру, були відсутні відповідні персональні дані позивача, отримані у порядку інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, в тому числі, зазначені вище.

При цьому, суд констатує, що відповідачем не тільки не надано доказів неможливості отримання відповідних персональних даних від означених органів державної влади, а й навіть звернення відповідача до таких державних органів для отримання відповідної інформації/персональних даних позивача.

Одночасно відповідачем не додано докази зміни відповідних персональних даних позивача у 2025 році по дату розгляду цієї справи у матеріалах справи відсутні.

Відтак, з огляду на все вищевикладене, суд констатує, що відповідач не надав суду доказів про зміну даних позивача, про що зазначено в протоколі та постанові, що своєю чергою, уможливило б притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП.

Відповідно до приписів чинного законодавства матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, які саме військово-облікові дані не оновив позивач станом на день прийняття спірної постанови, а також відсутність можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних військовозобов`язаного шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, які у розглядуваному випадку відсутні.

Окремо суд зазначає, що суб`єктом притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП не доведено наявність суб`єктивної сторони складу відповідного правопорушення, а саме вини/умислу позивача у нездійсненні дій по уточненню персональних даних.

У ч.2 ст.77 КАС України закріплений обов`язок саме суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач, доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення.

За цих обставин, суд виснує, що в межах цієї справи відповідач не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а суд із наявних у справі матеріалів не встановив обставин, які б свідчили про зворотнє.

Додатково суд зазначає про недотримання відповідачем процедури розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та незабезпечення дотримання прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, зокрема, з наданих суду доказів не вбачається, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, відбувся за участю позиваача, якому була б надана можливість надати особисті пояснення, а також здійснити захист своїх інтересів за допомогою фахівця в галузі права або адвоката.

Крім того, згідно ст.268 КУпАП правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідач не забеспечив та не заявив клопотання ппро допит свідків, які зазначені в протоколі.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, у ній відсутній підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що свідчить про розгляд справи у його відсутності Будь-яких доказів на підтвердження повідомлення позивача про розгляд адміністративної справи відповідачем не надано.

Отже, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та ст.268 КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, скористатися професійною правничою допомогою.

При цьому, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а вказує на те, що орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, повинен вжити заходів для забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення та дотриматись вимог щодо реалізації прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Відтак, суд доходить висновку щодо недотримання відповідачем вимог ст.268 КУпАП, в тому числі, права на захист позивача, що окремо свідчить про наявність підстав для визнання Постанови №3341 протиправною та її скасування.

Водночас, суд звертає увагу, що факт виявлення порушення - це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення, тобто моментом виявлення адміністративного правопорушення є момент отримання інформації про таке правопорушення уповноваженими особами (особою чи органом державної влади) та не може ототожнюватися із часом зібрання усіх необхідних матеріалів перевірки. Складання адміністративного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення є окремою процесуальною дією. Сам протокол фактично є суб`єктивним викладом свого бачення уповноваженою особою та фіксація обставин певної події на основі наявних доказів.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, та не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що під час прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

З огляду на означене суд відзначає, що відповідач не виконав обов`язок доказування, який на нього покладено згідно з ч.2 ст.77 КАС України та відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Таким чином, законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а зазначено, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 не була дотримана процедура притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого останній був позбавлений прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою. Недотримання процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення є самостійною підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправною, наслідком чого є її скасування. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018р. у справі №522/20755/16-а, від 30.09.2019р. у справі №591/2794/17, від 06.02.2020р. №05/7145/16-а та від 21.05.2020р. у справі №286/4145/15-а.

Отже, уповноваженою особою при прийнятті оскаржуваної постанови порушено норми КУпАП, не з`ясовано усіх обставин справи, а тому позов підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню.

На обов`язок доведення саме відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 у справі №537/4012/16-а, від 08.11.2018 у справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року у справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 у справі № 524/7184/16-а.

За таких обставин суд виснує, що наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та, відповідно, правомірність спірної постанови відповідачем не доведена.

Також суд враховує, що відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не забезпечено дотримання прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, в межах розгляду цієї справи за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП суд встановив необґрунтованість та неправомірність такого рішення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналізуючи всі доводи позовної заяви, суд також бере до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є не доведеним.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210 КУпАП, від 18 вересня 2025 року №3341 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , є необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, тому позовні вимоги слід задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.7, 9, 27, ч.3 ст.210, ст.229, ст.ст.245, 251, 252, 258, 268, 279, 280, 283, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.2, 5, 6, 8-10, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-245, 246, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства, суд,

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови №3341 від 18 вересня 2025 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити повністю.

Постанову №3341 від 18 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Судові витрати покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.12.2025 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя В.М.ШЕВЧУК