Справа № 380/20095/25
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 рокусправа № 380/20095/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грень Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Приватного підприємства "ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ "АПЕКС" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

у с т а н о в и в:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі Позивач) звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства "ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ "АПЕКС" (далі Відповідач), в якому просить стягнути з Відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 35 874,01 грн та пеню у розмірі 3 139,50 грн, а всього 39 013,51 грн за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що за даними інформаційних ресурсів Пенсійного фонду України, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу Відповідача у 2024 році становила 8 осіб. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю для Відповідача складав 1 робоче місце. Фактично ж особи з інвалідністю у Відповідача не працювали. Позивач вказує, що розрахунок санкцій проведено в автоматизованому режимі, а Відповідач не подавав звітність за формою №3-ПН про наявність вакансій, що свідчить про невжиття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою від 15.12.2025 відмовлено у клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду.

27 жовтня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції Відповідач посилається на те, що підприємство не може нести відповідальність за невиконання нормативу, якщо воно створило робоче місце, але не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин, від нього не залежних (відсутність направлених кандидатів, відсутність звернень). Відповідач наголошує, що Позивач не надав доказів проведення перевірки органами Держпраці, яка б зафіксувала факт відмови у працевлаштуванні або нестворення робочого місця. Також Відповідач заявив про пропуск Позивачем строку звернення до суду та послався на форс-мажорні обставини (воєнний стан).

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, встановив таке.

За даними, отриманими Позивачем від Пенсійного фонду України, у Приватного підприємства "ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ "АПЕКС" у 2024 році середньооблікова чисельність штатних працівників становила 8 осіб. Фонд оплати праці штатних працівників складав 573 984,16 грн. Середньорічна заробітна плата штатного працівника 71 748,02 грн. Чисельність осіб з інвалідністю 0.

На підставі цих даних Позивачем автоматично сформовано розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць у розмірі 35 874,01 грн (половина середньорічної зарплати, оскільки штат від 8 до 15 осіб).

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 875-XII), для підприємств, де працює від 8 до 25 осіб, установлюється норматив у кількості одного робочого місця.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду (зокрема, у постановах від 21.11.2022 у справі № 400/3957/21, від 24.04.2025 у справі № 280/3642/23), згідно з якою адміністративно-господарські санкції за незабезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю можуть бути застосовані до роботодавця лише за наявності його вини.

Обовязок роботодавця полягає у створенні робочих місць для осіб з інвалідністю та інформуванні про це компетентних органів. Водночас, обовязок щодо працевлаштування осіб з інвалідністю (пошук кандидатів, направлення їх на роботу) покладено на органи працевлаштування (центри зайнятості).

Суд звертає увагу, що Позивач обґрунтовує позов виключно даними автоматизованого розрахунку на підставі звітності, поданої до Пенсійного фонду. Однак, сам факт невиконання нормативу (відсутність працевлаштованої особи з інвалідністю), зафіксований в автоматичному режимі, не є безумовним доказом вини роботодавця. Для застосування санкцій необхідно встановити, що роботодавець не створив робоче місце, відмовив у працевлаштуванні особі з інвалідністю або не подавав інформацію про вакансії.

Щодо аргументу Позивача про неподання звіту 3-ПН, суд зазначає наступне. Неподання звітності форми №3-ПН є порушенням порядку інформування центру зайнятості, проте сама по собі ця обставина, за відсутності доказів реальної відмови у працевлаштуванні інвалідів, які зверталися до підприємства, не утворює складу правопорушення, необхідного для стягнення спірних санкцій за ст. 20 Закону № 875-XII.

Суд погоджується з доводами Відповідача, що належним доказом порушення законодавства про працевлаштування осіб з інвалідністю є акт перевірки центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю (Держпраці). В матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення перевірки Відповідача органами Держпраці та встановлення фактів безпідставної відмови у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

Автоматизований розрахунок санкцій є лише фіксацією математичного результату, але не доказом вчинення господарського правопорушення у вигляді протиправної бездіяльності.

Таким чином, Позивачем не доведено, що Відповідач не вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення. Вина Відповідача у непрацевлаштуванні особи з інвалідністю матеріалами справи не підтверджена.

Щодо посилань Відповідача на пропуск строку звернення до суду. Суд констатує, що відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону № 875-XII позови про стягнення адміністративно-господарських санкцій пред`являються протягом шести місяців після закінчення строку для самостійної сплати. Оскільки строк сплати сплив 15 квітня 2025 року, шестимісячний строк звернення до суду закінчується 16 жовтня 2025 року. Позивач звернувся до суду 07.10.2025, тобто в межах строку, встановленого спеціальним Законом. Тому в цій частині заперечення Відповідача суд відхиляє.

Однак, враховуючи відсутність доказів вини Відповідача (зокрема, відсутність акту перевірки Держпраці, який би фіксував факт нестворення робочих місць або відмови у працевлаштуванні), позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення пені, яка є похідною вимогою, також відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Приватного підприємства "ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ "АПЕКС" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 39 013,51 грн відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяГрень Наталія Михайлівна