Справа № 480/733/25
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2025 року Справа № 480/733/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/733/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ЄДРПОУ НОМЕР_3 - протиправною щодо ненарахування та невиплати йому грошового забезпечення, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги, допомоги на оздоровлення, компенсації за речове майно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити йому:
1) грошове забезпечення за період служби з моменту виведення в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 по 28.10.2024;
2) компенсацію за щорічну основну відпустки за весь період служби - 74 доби;
3) грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі його місячного грошового забезпечення за 2023 р. та 2024 р., як такому, що безперервно перебував на лікуванні, реабілітації та у відпустці для лікування у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль);
4) одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі мого місячного грошового забезпечення за 2022 р.;
5) одноразову грошову допомогу на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 460 в разі звільнення із військової служби в розмірі 4 відсотки місячного забезпечення за кожний повний прослужений календарний місяць, але неменше як 25 відсотків місячного грошового забезпечення 31 місяць служби *4% =124% грошового забезпечення;
6) одноразову грошову допомогу на підставі Наказу Міноборони № 260 (звільнення із військової служби за станом здоров`я в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби);
7) компенсацію за все недоотримане мною в період служби - речове майно.
Позовні вимоги мотивовані тим, що під час проходження позивачем військової служби в період з 2022 року по 2024 рік відповідачами протиправно не нараховувалися та не виплачувалися грошові кошти, а саме грошове забезпечення, компенсація за невикористану відпустку, одноразова грошова допомога, допомога на оздоровлення, компенсацію за речове майно.
Ухвалою суду від 29.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
10.02.2025 до суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначає, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 04.10.2023 № 192-РС позивача було переміщено до військової частини НОМЕР_5 на посаду стpільця - санітаpа 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_2 та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.10.2023 № 283 (по стройовій частині) зараховано до списків частини. 01.04.2024, у зв`язку із отриманим пораненням під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини, позивач, етапом евакуації, вибув на лікування до медичних закладів. Відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, у зв`язку із перебуванням на тривалому лікуванні через отримане поранення, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2024 № 69-РС, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.05.2024 № 130 позивача було звільнено з посади, виведено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та продовжено утримувати у списках військової частини НОМЕР_2 . У зв`язку із непридатністю до військової служби, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.10.2024 № 162-РС, позивача було звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я з підстав передбачених підпунктом "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 28.10.2024 № 302 (по стройовій частині) позивача було виключено зі складу військової частини НОМЕР_2 . На підставі зазначеного наказу з позивачем було проведено остаточний розрахунок при звільненні.
Відповідач зазначає, що позивач перебував на військовій службі у військовій часині НОМЕР_2 , яка підпорядкована військовій частині НОМЕР_1 , як окремий батальйон що входить до складу бригади та перебуває на її фінансовому забезпеченні.
Військова частина НОМЕР_1 , як розпорядник коштів третього рівня, проводила усі грошові операції в тому числі із оплати грошового забезпечення на підставі первинних фінансових документів військової частини НОМЕР_2 , тобто первинні розрахунки та відомості складалися безпосередньо військовою частиною НОМЕР_2 .
Військова частина НОМЕР_1 не наділена повноваженнями, щодо перевірки вірності обрахунку платіжних відомостей військових частини, які стоять на фінансовому забезпеченні, а лише здійснює виплату тих нарахувань, які зроблені такими підпорядкованими військовими частинами. Тобто, рішення про нарахування та виплату тих чи інших коштів військовослужбовцям, які перебувають у складі військової частини, що підпорядкована військовій частині НОМЕР_1 приймається виключно командиром такої підпорядкованої військової частини, доки військовослужбовець перебуває у списках цієї військової частини, в тому числі у період виведення в розпорядження вищого командира.
Отже, в частині визнання неправомірним зобов`язання військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання здійснити нарахування та виплату коштів, що охоплюються предметом позову, належним відповідачем є виключено військова частина НОМЕР_2 , оскільки військова частина НОМЕР_1 може здійснити виплати виключно на підставі відомостей наданих військовою частиною НОМЕР_2 , які в свою чергу формуються на підставі прийнятих командиром військової частини НОМЕР_2 рішень (наказів).
Щодо грошового забезпечення позивача в період лікування відповідач пояснив, що у зв`язку із тим, що позивач перебував на довготривалому лікуванні понад 4 місяці, не пройшов військово-лікарську комісію та до військової частини не надійшла довідка військово-лікарської комісії (від позивача або лікувальних закладів встановленим порядком), яка б засвідчувала, що позивач потребує подальшого лікування, військова частина НОМЕР_2 призупинила виплату позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди з 27.08.2024.
Щодо виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань зазначив, що у 2022 році позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 , у 2023 у військовій частині НОМЕР_7 , які є відповідальними за виплату за виплату позивачу грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення у період до 04.10.2023. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_7 від 09.10.2023 № 286 позивач отримав допомогу на оздоровлення за 2023 рік. Протягом служби у 2023 з військовій частині НОМЕР_2 , в період з 10.10.2023 по 31.12.2023, позивач не звертався з рапортом до командування військової частини НОМЕР_2 з рапортом щодо виплати йому грошової допомоги на оздоровлення. В травні 2024 року, на підставі рапорту позивача від 30.04.2024, позивачу була виплачена грошова допомога на оздоровлення в сумі 20 557,80 гривень.
Відсутність звернення позивача з рапортом щодо виплати йому допомоги на оздоровлення за 2023 рік, не давало підстав для виплати йому зазначеного виду грошової допомоги.
Відповідач наголошує, що перелік підстав для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2023 році, в порядку передбаченому пунктом 17 Порядку № 260, був визначений п. 6 Окремого доручення Міністра оборони України № 2089/з від 01.02.2023. Відповідно до переліку підстав до виплати позивач не мав право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Перелік підстав для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році, в порядку передбаченому пунктом 17 Порядку № 260, був визначений п. 6 Окремим дорученням Міністра оборони України № 186/уд від 16.01.2024. Відповідно до переліку підстав до виплати позивач, ураховуючи факт поранення у 2024 році, мав право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Однак, позивач протягом 2024 року не подав рапорт на виплату допомоги, у зв`язку із чим виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань було здійснено.
Позивач мав можливість звернутись до командування з відповідним рапортом, оскільки 30.04.2024 він звернувся з рапортом на виплату грошової допомоги на оздоровлення. Тобто позивач маючи право на отримання допомоги, не реалізував його.
Статус учасника бойових дій позивач набув 21.02.2024, а отже право на додаткову відпустку як учасник бойових дій позивач набув лише у 2024 році. Така компенсація за невикористану додаткову відпустку позивачу була виплачена у розмірі 9953,65 гривень.
Виплата грошового забезпечення у період з прийняття наказу про звільнення (по особовому складу) до наказу про виключення зі складу частини (по стройовій частині) не нараховувалось за відсутності підстав. Загалом, в якості остаточного розрахунку при звільненні позивачу було сплачено 70 871,41 гривень, які були зараховані на картковий рахунок позивача 22.11.2024.
Зазначає, що ураховуючи що позивач проходив військову службу за мобілізацією на особливий період та був звільнений зі служби під час воєнного стану, позивач не має права на отримання компенсації речового майна, оскільки право на отримання такого майна при звільненні в нього не виникло.
Крім того, просить врахувати суд пропуск позивачем строку звернення до суду.
Позивач своїм правом на подання заперечення скористався.
Ухвалою суду від 27.02.2025 клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача задоволено. Клопотання позивача про витребування доказів у справі задоволено. Залучено до участі у справі військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) як співвідповідача. Крім того, вказаною ухвалою . витребувано у військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 завірені належним чином додаткові докази по справі.
Ухвалою суду від 18.06.2025 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виконати вимоги ухвали суду від 27.02.2025 та повторно витребувано у них документи, зазначені в ухвалі від 27.02.2025.
Від військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України відзиву на позовну заяву та витребуваних ухвалами суду документів до суду не надходило.
Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.
19 березня 2022 року, ОСОБА_1 , був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_6 старшим стрільцем регулювальником 1 комендантського відділення 1 комендантського взводу комендантської роти військової частини.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 04.10.2023 № 192-РС позивача було переміщено до військової частини НОМЕР_5 на посаду стpільця - санітаpа 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_2 та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.10.2023 № 283 (по стройовій частині) зараховано до списків частини.
З 19 березня 2022 року, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_9 , яке видано 21 лютого 2024 року.
01 квітня 2024 року позивач отримав вибухову травму з відривом правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини гомілки, множинні вогнепальні осколкові поранення м`яких тканин обох стегон та лівої гомілки, на час отримання поранення проходив службу у ВЧ НОМЕР_2 , обставини травми підтвердженні довідкою командира ВЧ НОМЕР_2 № 687 від 03.04.2024.
01.04.2024, у зв`язку із отриманим пораненням під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини, позивач, етапом евакуації, вибув на лікування до медичних закладів.
У зв`язку із непридатністю до військової служби, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.10.2024 № 162-РС, позивача було звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я з підстав передбачених підпунктом "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 28.10.2024 № 302 (по стройовій частині) позивача було виключено зі складу військової частини НОМЕР_2 . На підставі зазначеного наказу з позивачем було проведено остаточний розрахунок при звільненні.
До моменту виключення позивача зі списків особового складу військової частини, ним було подано рапорт на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 про звільнення із військової служби за станом здоров`я та із проханням провести зі усі необхідні розрахунки та виплатити всі належні кошти згідно із законодавством України.
Як зазначає позивач, грошовий атестат, атестат військовослужбовця та довідки про грошове забезпечення йому видані не були. Частковий фінансовий розрахунок з ним було проведено 22.11.2024 на загальну суму 70 871,41 грн.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати грошового забезпечення, компенсацію за невикористану відпустку, одноразову грошову допомогу, допомогу на оздоровлення, компенсацію за речове майно.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Пунктом 2 Постанови 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Щодо виплати одноразової грошової допомогу на підставі Наказу Міноборони № 260 (звільнення із військової служби за станом здоров`я в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби) суд зазначає наступне.
Згідно з абзацом 3 пункту 14 ст. 101 Закону № 2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до розділу XXXI "Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку № 260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
У разі звільнення з військової служби військовослужбовців (крім військовослужбовців, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, а також військовослужбовців строкової військової служби) до закінчення календарного року, за який вони вже використали щорічну основну та додаткову відпустки повної тривалості, на підставі наказу відповідного командира провадиться відрахування з їхнього грошового забезпечення за дні щорічної основної та додаткової відпусток із урахуванням часу проходження служби в році звільнення.
Розрахунок суми, яка підлягає відрахуванню з грошового забезпечення, здійснюється пропорційно виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримав військовослужбовець під час щорічної основної та додаткової відпусток.
Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
В силу приписів розділу XXXII "Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби" Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.
Отже, виплата грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення у цій частині.
Стосовно виплати грошової компенсації щорічної основної відпустки суд зазначає наступне.
Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.
Отже, законом не виключаються випадки, коли військовослужбовцем відпустка не буде використана протягом календарного року та не передбачено позбавлення права на відпустку, яке військовослужбовець отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право використати право на відпустку за попередній рік.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Аналогічна правова норма міститься у частині першої статті 24 Закону України "Про відпустки", якою встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація, зокрема, за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.
Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.10.2024 № 302, згідно з яким позивача було виключено зі списків військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби, окрім іншого, до виплати позивачу було визначено: "Щорічна основна відпустка за 2022 рік та 2023 рік не надавалась, 2024 рік надавалась (9 діб), грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік та 2024 рік отримав.
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" виплатити компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки (74 доби).
Тому вимоги позивача щодо стягнення компенсацію за 74 невикористаних днів щорічної відпустки не підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що відповідно до наказу відповідача матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, на підставі Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за 2023 рік та 2024 рік позивач не отримав.
Щодо виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, суд зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Вказаним Порядком визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає, в тому числі одноразову грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань.
Порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань регламентовано розділом XXIV Порядку № 260, пунктом 1 якого передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 2 розділу XXIV Порядку № 260 військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами.
Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 7 розділу XXIV Порядку № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Відповідно до п. 6 Окремого доручення Міністра Оборони України від 01.02.2023 № 2683/з в 2023 році було встановлено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:
- смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;
- поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;
- у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
- порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:
онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);
захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;
безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;
- сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.
Згідно із копією свідоцтва про хворобу (а.с. 26) позивач ОСОБА_1 отримав 01 квітня 2024 року вибухову травму з відривом правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки, множинні вогнепальні осколкові поранення м`яких тканин обох стегон та лівої гомілки.
Таким чином, позивач не має права на отримання грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2023 році як військовослужбовець, що безперервно перебував на лікуванні, реабілітації та у відпустці для лікування у зв`зяку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль) оскільки такі підстави для нього в 2023 році були відсутні.
Відповідно до п. 6 Окремого доручення Міністра Оборони України № 183/уд від 16.01.2024, зокрема, встановлено з 1 січня 2024 року матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:
- смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця;
- поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;
- у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
- порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:
онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);
захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;
безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;
сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.
Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією з вищезазначених підстав внаслідок події, яка настала у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події (крім підстав зазначених в абзацах четвертому та дев`ятому цього пункту).
Оскільки позивач отримав вибухову травму 01.04.2024 він має право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2024 році.
Судом встановлено, що позивачу не було виплачено матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2024 році в зв`язку з неподанням ним рапорту.
Однак, суд визнає, що при звільненні відповідач був зобов`язаний виплатити позивачу таку допомогу без наявності такого рапорту оскільки її розмір слідує віднести до сум, що підлягають виплаті при звільненні з військової служби.
Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Згідно з копією витягу з наказу № 66 від 19.03.2022 командира військової частини НОМЕР_6 (а.с. 28) позивач ОСОБА_1 був призваний на військову службу ід час мобілізації та з 19 березня 2022 року зарахований до списків особового складу вказаної військовї частини.
Згідно з копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 302 від 28.10.2024 позивач ОСОБА_1 був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 .
Таким чином, виходячи з наведених вище наказів ОСОБА_2 має 31 повний календарний місяць служби.
Тому суд визнає, що відповідач не за всі повні календарні дні служби виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при його звільненні з військової служби.
Щодо грошової компенсації вартості за неотримане речове майно суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 1ст. 9-1 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).
Пунктом 3 названого Порядку встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:
звільнення з військової служби;
загибелі (смерті) військовослужбовця;
переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.
Ця Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).
Згідно з пп. 1 п. 3розділу І Інструкції № 232, речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає забезпечення: обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами.
Розділ ІІІ Інструкції визначає порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном особистого користування в мирний час та особливий період.
За приписами цього розділу, речове майно особистого користування видається офіцерам, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям військової служби за контрактом у готовому вигляді, здійснюється пошив за ордерами або видається тканиною.
Військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".
Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Розділом V Інструкції № 232 встановлено особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період.
Згідно з п. 8 цього Розділу, з уведенням воєнного часу військові частини і установи Збройних Сил переходять на забезпечення речовим майном з норм мирного часу на норми воєнного часу. Наявне речове майно і технічні засоби речової служби, які перебувають на поточному забезпеченні (отримані у мирний час), за винятком непридатного майна, використовуються на забезпечення потреб військ (сил). Строки носіння предметів у тилу обчислюються за нормами воєнного часу з дня їх видачі.
Строки експлуатації (носіння) речового майна БСК для військових частин, які безпосередньо беруть участь у бойових діях, не встановлюються, а речове майно перебуває в експлуатації (носінні) до повного зношення. Для таких військових частин заміна предметів речового майна проводиться після встановлення їх непридатності щодо подальшої експлуатації (носіння).
За нормами п. 28, військовослужбовці, призвані на військову службу за мобілізацією, забезпечуються речовим майном за нормами забезпечення на особливий період.
Під час переведення військових частин на штати воєнного часу із введенням режиму воєнного стану дія норм забезпечення повсякденної форми одягу, військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, призупиняється.
У разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються (п. 29).
Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що військовослужбовець має право на отримання грошової компенсації вартості за речове майно, що належить до видачі. Військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.
Натомість, ці норми є загальними та не застосовуються до речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період, тоді як пунктом 29 Інструкції про організація речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період прямо передбачено, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.
Відповідно, якщо військовослужбовець під час проходження служби в особливий період, не має права при звільненні на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, він також не має права й на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.
Суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині, адже останній проходив службу за мобілізацією в особливий період, у відповідача після звільнення позивача зі служби був відсутній обов`язок щодо видачі предметів речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, як наслідок, й щодо виплати грошової компенсації за неотримане грошове майно, адже отримання такої компенсації є альтернативним правом військовослужбовця праву на отримання речового майна при звільненні, яке в даній справі відсутнє у позивача в силу приписів п. 29 Інструкції № 232.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 17.06.2024 у справі № 280/6711/23.
На підставі викладеного, суд визнає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з військової частини НОМЕР_2 оскільки позивач саме з цієї частини був звільнений з військової служби.
Відповідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно пунктів 3.1 та 3.2 копії договору № 11 договору про надання правничої допомоги між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Погорілої Наталією Сергіївною (а.с 36, 37) за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір якого визначається за 15 відсотків від сплаченої суми відповідачем за рішенням суду. Оплата гонорару клієнтом здійснюється протягом одного робочого дня з дня надання адвокатом правничої допомоги, відображеної у звіті про витрачений час на надання правничої допомоги та акті про надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, виснувала про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
В матеріалах справи щодо надання правничої допомоги адвокатом наявні лише договір між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Погорілою Н.С., а також копія ардеру адвоката надання правничої (правової) допомоги (а.с. (а.с. 89), інших доказів щодо дійсності виникнення у позивача обов`язку заплатити відповідну суму гонорару адвокатові ніяких не надано, а тому суд визнає необхідним відмовити в задоволенні вимоги в цій частині.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України протиправною щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, компенсації одноразової грошової допомоги, допомоги на оздоровлення.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 :
1) грошове забезпечення за період служби з дня виведення в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 09 травня 2024 року по день виключення його зі списків особового складу - 28.10.2024;
3) грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі його місячного грошового забезпечення та 2024 р., як такому, що безперервно перебував на лікуванні, реабілітації та у відпустці для лікування у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль);
4) одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі його місячного грошового забезпечення за 2022 рік;
5) одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 460 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" в розмірі 4 відсотки місячного забезпечення за кожний повний прослужений календарний місяць, але неменше як 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 31 повний календарний місяць служби з урахуванням раніше виплачених сум;
6) одноразову грошову допомогу на підставі Наказу Міноборони № 260 (звільнення із військової служби за станом здоров`я в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби).
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал