Справа № 500/5365/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5365/25

15 грудня 2025 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення актуальних даних про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 внести актуальні дані про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням військово-лікарської комісії, яка оформлена довідкою № 1/872 від 28.06.2023, позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, про що 28.06.2022 внесено відомості у розділ VI. «Відмітки про військовий облік» військового квитка позивача серії НОМЕР_1 про зняття з військового обліку. У подальшому позивач у мобільному застосунку «Резерв» виявив, що він перебуває на обліку як військовозобов`язаний, непридатний у мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Позивач вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не внісши до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» інформацію про його виключення з обліку.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» інформації про виключення з військового обліку, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду.

Ухвалою від 17.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позов не подали. Про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням ф.119 з відміткою про вручення 22.09.2025.

Ухвалою від 24.10.2025 витребувано у відповідачів належним чином оформлені довідки ВЛК №1/872 від 28.06.2023, картки медичного огляду, направлення на проходження військово-лікарської комісії ОСОБА_1 , а також інформацію щодо дати фактичного медичного огляду військово-лікарською комісією ОСОБА_1 , за результатами якого видано довідку №1/872 від 28.06.2023, інформацію щодо причин розбіжностей у даті видачі зазначеної довідки та даті медичного огляду.

На виконання зазначеної ухвали до суду надійшло повідомлення від відповідачів про відсутність у них довідки ВЛК, картки медичного огляду, направлення на проходження військово-лікарської комісії ОСОБА_1 .

При цьому, суд враховує, що згідно з ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подання заяв по суті справи є правом учасників справи, а неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №1/872 від 28.06.2023 позивач пройшов медичний огляд ВЛК 28.02.2022 і визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 13 графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві, що є додатком 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402.

ІНФОРМАЦІЯ_4 28.06.2022 внесено відомості у розділ VI. «Відмітки про військовий облік» військового квитка позивача серії НОМЕР_1 про зняття з військового обліку.

Позивач через електронний військово-обліковий документ в мобільному застосунку «Резерв+» виявив, що він є військовозобов`язаним і непридатним в мирний час, обмежено придатний у воєнний час згідно ВЛК від 18.10.2011.

Позивач 03.02.2025 скерував заяву на адресу відповідача про внесення до Реєстру актуальних даний про його виключення з військового обліку, на яку отримав відповідь від 10.02.2025 про необхідність пройти медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби.

У Реєстрі «Оберіг» статус позивача вказаний - «військовозобов`язаний».

Вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 внесення актуальних даних про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Єдиного державного військовозобов`язаних та резервістів у відповідності з Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», звернувся за захистом своїх прав та інтересів до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року по справі №500/770/25 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 03.02.2025 із долученими документами про внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» інформації про виключення з військового обліку. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 03.02.2025 із долученими документами та прийняти рішення із врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

Листом №1/3129 від 24.06.2025 відповідач повідомив, що повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 03.02.2025, констатувавши розбіжності даних щодо непридатності до військової служби згідно довідки ВЛК №1/872 від 28.06.2023, у той же час згідно відомостей військового квитка ОСОБА_1 знятий з військового обліку 28.06.2022. Враховуючи вищевикладене, відповідач зазначив, що для можливості прийняття рішення про внесення в обліковий запис Державного реєстру інформації щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку необхідно звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 та надати свідоцтво про хворобу, затвердженого штатним ВЛК відповідно до адміністративно-територіальної відповідальності за проведення військово-лікарської експертизи.

Суд у рішенні по справі №500/770/25 звернув увагу на розбіжності щодо встановлення непридатності позивача до військової служби згідно довідки від 28.06.2023 та дати зняття його з військового обліку 28.06.2022, перевірка і з`ясування обставин яких належить до дискреційних повноважень відповідача. При цьому, суд зазначив, що враховуючи наведене вище правове регулювання та встановлені обставини, підтвердження відповідачем перебування на обліку позивача до 28.06.2022 і подальше зняття його з військового обліку, про що у військовому квитку серії НОМЕР_2 зроблена відповідна відмітка, свідчить про обов`язок відповідача внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів і не виконання такого обов`язку може свідчити про протиправну бездіяльність щодо не завершення процедури виключення позивача з військового обліку шляхом внесення належних відомостей до Реєстру.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» інформації про виключення з військового обліку, через описку в довідці ВЛК, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст. 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ (далі-Закон №3543-ХІІ); Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232 (далі-закон №2232); Законом України «Про звернення громадян», Порядком ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 28.03.2022 № 94 (далі-Порядок №94); Порядком оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559.

Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону №2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ч.8 ст.5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16 березня 2016 року №1951-УІІІ(зі змінами) органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Згідно з ч.8 ст.5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» ведення Реєстру включає:

1) внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним;

2) внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами;

3) знищення повторного запису Реєстру в разі його виявлення.

Відповідно до ч.3 ст.14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Згідно з п.9 розділу ІІІ Порядку ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 28.03.2022 № 94 виправлення недостовірних відомостей Реєстру, а також включення (не включення) до Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, здійснюється за результатами розгляду їхньої мотивованої заяви із зазначенням підстав, передбачених законодавством, яка подається до органів ведення Реєстру.

Відповідно до п.4 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів №559 у разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін у паперовій формі повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Суд у рішенні по справі №500/770/25 звернув увагу на розбіжності щодо встановлення непридатності позивача до військової служби згідно довідки від 28.06.2023 та дати зняття його з військового обліку 28.06.2022, перевірка і з`ясування обставин яких належить до дискреційних повноважень відповідача. У той же час, відповідач не використав свої дискреційні повноваження та не вжив жодних заходів для перевірки зазначених обставин розбіжностей у вказаних документах.

З приводу допущеної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 описки у довідці від 28.06.2023 щодо року її видачі суд приходить до таких висновків.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 2 КАС України суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти розсудливо. Розсудливість у публічному адмініструванні означає прийняття рішень з урахуванням усієї сукупності документів та обставин справи, а не ізольованого фрагмента їх змісту, і вибір такого варіанта дій, який забезпечує реалізацію конституційних прав особи.

У контексті цієї справи розсудливість та принцип належного врядування (good administration) покладають на відповідача позитивний обов`язок. Його завдання не зводиться до суто контролюючої чи каральної функції (пошуку підстав для відмови), а передбачає сервісний підхід - вжиття заходів для усунення незначного недоліку, який не впливає на суть волевиявлення заявника (надати можливість виправити помилку), а не вдаватися до повної відмови.

Виявивши незначний, очевидний та легко виправний недолік, який не впливає на суть волевиявлення заявника, розсудливий орган владних повноважень мав би вжити заходів для його усунення (наприклад, надати можливість виправити помилку чи самостійно її усунути, якщо такі повноваження належать до його компетенції, прийняти позитивне рішення із урахуванням встановленого/перевіреного недоліку, що вцілому не впливає на зміст і суть, наданої адміністративної послуги), а не вдаватися до повної відмови. Протилежний підхід суперечить суті сервісної держави, яку утверджує Україна.

Згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Так, у постанові від 22.05.2020 у справі №825/2328/16 Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип - «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення». Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа № 813/1790/18.

Суд зазначає, що для внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг" позивач надав довідку ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 від 28.06.2023 №1/872 про його непридатність до військової служби із виключенням з військового обліку.

Позивач наполягає на тому, що у спірній довідці допущено описку у році її видачі. Іншого відповідачем не доведено і судом не встановлено. Відтак, описка у довідці №1/872 не змінює суті констатованого у ній факту непридатності позивача до військової служби і виключення з військового обліку, що, окрім цього, стверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 .

Аналізуючи матеріали справи судом встановлено, що відповідно до військового квитка позивача серії НОМЕР_1 від 19.12.2011, а саме п. 15 22.06.2022 призовною (медичною) комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку за гр. ІІ ст. 13 А розкладу хвороб (наказ МО України 2008 р. №402) і знятий з військового обліку, даний запис засвідчений печаткою та підписом військового комісара ОСОБА_2 . Також у даному військовому квитку у розділі IV. «Відмітки про військовий облік», у графі «знято» зроблено запис «знято з в/обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_6 28.06.2022».

При цьому, суд у рішенні від 09.06.2025 зазначив, що враховуючи наведене вище правове регулювання та встановлені обставини, підтвердження відповідачем перебування на обліку позивача до 28.06.2022 і подальше зняття його з військового обліку, про що у військовому квитку серії НОМЕР_2 зроблена відповідна відмітка, свідчить про обов`язок відповідача внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів і не виконання такого обов`язку може свідчити про протиправну бездіяльність щодо не завершення процедури виключення позивача з військового обліку шляхом внесення належних відомостей до Реєстру.

З цього приводу суд дійшов таких висновків.

Так, згідно із частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загальноприйнято вважати, що преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення це можливість прийняття судом як беззаперечними тих обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі та містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. У такій попередній справі повинні брати участь ті ж самі сторони або їх правонаступники.

Преюдиційність надає стороні у справі право не доводити повторно обставини (юридичні факти), які вже були встановлені судом. Водночас інша сторона має можливість оскаржувати такі преюдиційні обставини (юридичні факти), надаючи належні та допустимі докази. Суд, у свою чергу, зобов`язаний обґрунтувати причини прийняття або відхилення цих заперечень. Відхиляючи заперечення, суд має чітко пояснити, що обставини (юридичні факти), встановлені іншим судом, мають преюдиційний характер і не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 02 листопада 2022 року у справі № 140/6115/21 та від 08 квітня 2025 року у справі № 802/52/18-а.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 32 постанови від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 вказала, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Тернопільський окружний адміністративний суд у рішенні від 09 червня 2025 року у справі № 500/770/25 зобов`язав відповідача повторно розглянути документи, подані 03.02.2025, зазначивши про обов`язок відповідача внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у разі підтвердження факту встановлення непридатності до військової служби позивача. Однак, відповідач не використав свої дискреційні повноваження щодо перевірки встановлених судом розбіжностей у військово-облікових документах позивача, формально повторно відмовивши у прийнятті позитивного рішення.

Тобто повторно відмова відповідача обґрунтована обставинами, які не могли слугувати підставою для відмови у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зважаючи на встановлені рішенням суду від 09.06.2025 висновки.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача, що відмова відповідача від 24.06.2025 не відповідає вимогам Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", оскільки не ґрунтується на встановлених судом обставинах.

Щодо питання про ефективний спосіб захисту прав позивача у такій ситуації Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17, оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання позитивного рішення. Тобто, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв повторно рішення, яким відмовив в його задоволенні.

В такому разі суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання. Оскільки клопотання вже було розглянуто, рішення прийнято, тому повторний розгляд клопотання не захистить прав заявника.

У розглядуваній справі позивач звертався до відповідача із заявою 03.02.2025, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне позитивне рішення. Повторно відповідач розглядав подану позивачем заяву від 03.02.2025 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/770/25, яким констатовано відповідне право позивача. Однак, відповідач повторно відмовив позивачу у його правомірному проханні, обґрунтовуючи мотиви такої відмови підставами, які у силу повноважень відповідачала підлягали перевірці.

Отже, суди під час розгляду цієї справи, здійснив відповідну перевірку і надав правову оцінку обставинам відмови, встановивши її протиправність. Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суд зважає на ефективність такого захисту.

Ця мета перегукується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12 ).

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд звертає увагу, що Верховний Суд вже розглядав справи № 812/1312/18 та №140/1992/18 з подібними правовідносинами (щодо обрання способу захисту у разі повторної відмови у прийнятті позитивного рішення без урахування висновків суду) і у постановах від 16.05.2019 та 06.08.2019 відповідно, дійшов висновку, що повторна відмова у формі листа з підстав, не визначених законом, свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням позиції суду. Оскільки процес надання позивачу відмов у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» з формальних підстав може бути досить тривалим, на що вказує протиправна поведінка відповідача, який на виконання судового рішення в іншій справі повторно допустив аналогічні порушення прав позивача, тому у даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача внести актуальні дані про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг».

Не зважаючи на обов`язок врахувати висновки суду, наведені у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 у справі №500/770/25, відповідач в межах даної справи протиправно відмовив у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг». Такі дії свідчать про відсутність у відповідача наміру прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням позиції суду, викладеної у справі №500/770/25.

Враховуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є визнання протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_7 у внесенні змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення з військового обліку ОСОБА_1 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 внести зміни до Єдиного державного Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення з військового обліку ОСОБА_1 , з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

Щодо решти доводів відповідачів суд зазначає, що ухвалою суду від 17.09.2025 витребувано у ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 докази щодо обставин проведення медичного огляду позивача і обгрунтування причин розбіжностей у даті видачі довідки від 28.06.2023 і проведення медичного огляду 28.06.2022.

Листами від 13.11.2025, 19.11.2025, 20.11.2025 відповідачі повідомили суд, що запитувані довідка ВЛК, картка медичного огляду, направлення на проходження ВЛК щодо позивача відсутні.

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Відповідно до п.1.2 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 встановлено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

За змістом п.1.1 глави 2 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК, крім іншого, з метою визначення придатності до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

На момент виникнення спірних правовідносин, а саме дату проходження позивачем ВЛК (28.06.2022), діяло Положення №402 в редакції від 18.03.2021, п. 22.5 якого передбачав, що у воєнний час на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку складається свідоцтво про хворобу. У всіх інших випадках у особливий період постанова ВЛК оформляється довідкою ВЛК. У воєнний час довідка на контроль у штатну ВЛК не направляється.

Відповідно до п.3) ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які визнані непридатними до військової служби.

Таким чином, вбачається, що наявні усі підстави вважати позивача таким, що у відповідності до норм чинного законодавства України, виключений з військового обліку.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа» установлено, що військово-облікові документи, оформлені до набрання чинності цією постановою, вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.

Суд приймає до уваги, що відповідачем 19.12.2011 позивачу виданий військовий квиток серії НОМЕР_1 , у графі VІ "Відомості про військовий облік" якого заявний запис від 28.06.2022 про зняття з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_6 , що завірений підписом і печаткою.

Відповідачі у листах на адресу суду від 13.11.2025, 19.11.2025, 20.11.2025 чи в інший спосіб не заперечили внесення відповідного запису про зняття з військового обліку позивача до його військового квитка серії НОМЕР_1 .

Суд зауважує, що ані доказів спростування висновків ВЛК, викладених у довідці №1/872 від 28.06.2023, ані відомостей щодо проведення перевірки компетентними органами правомірності її видачі, або доказів її скасування чи спростування, суду під час розгляду справи відповідачами не надано, і судом не здобуто.

Також, відповідачами не надано будь-яких доказів, що встановлений 28.06.2022 в результаті медичного огляду позивача діагноз не був підставою для визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, а відсутність відповідних документів про проходження ВЛК у відповідача будь-яким чином вплинуло на вказані обставини.

Суд відмічає, що військово-лікарська комісія, якою видано позивачу довідку №1/872 від 28.06.2022, створено при відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_8 . При цьому суд зауважує, що при оформленні результатів проходження позивачем ВКЛ та виключення з військового обліку, відповідач, як суб`єкт на якого покладено здійснення відповідних владних управлінських функцій, мав дотримуватися встановленої правової процедури, і її порушення не може ставитися в провину позивачу та впливати на його права та обов`язки.

Також, відповідачем не доведено, що таке порушення (відсутність відповідних документів про проходення ВЛК у відповідача) вплинуло на правомірність прийнятого рішення про непридатність позивача до військової служби і подальше виключення останнього з військового обліку.

Зокрема, відповідно до статті 13 графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві», який є додатком №1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, позивача визнано непридатним до військової служби із виключенням останнього з військового обліку, про що внесено відповідні відмітки в графу VІ "Відомості про військовий облік" військового квитка серії НОМЕР_1 .

Відповідачем не заперечується, що постанова ВЛК, оформлена довідкою №1/872 від 28.06.2023 про непридатність позивача до військової служби із виключенням останнього з військового обліку, реалізованою шляхом внесення уповноваженою особою відповідача відповідного запису у військовий квиток.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг" відомостей про проходження позивачем ВЛК, визнання його непридатним до військової служби та подальше виключення з військового обліку.

Також, відповідно до частини першої статті 34 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", персонально-якісний облік призовників і військовозобов`язаних передбачає облік відомостей (біографічні дані, стан здоров`я, результати співбесід тощо) щодо призовників і військовозобов`язаних, які узагальнюються в особових справах призовників або в облікових картках військовозобов`язаних та реєструються в Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних. Ведення персонально-якісного обліку покладається на районні (міські) військові комісаріати.

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, такі відомості щодо позивача відповідачем внесені не були, що є порушенням Порядку організації та ведення військового обліку, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів".

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен довести суду правомірність своїх рішень, дій, бездіяльності з урахуванням критеріїв правомірності поведінки, визначених ч.2 ст.2 КАС України. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Натомість, відповідачем будь-яких доказів на підтвердження власних доводів щодо можливих протиправних дій позивача чи інших осіб при оформленні довідки №1/872 від 28.06.2023 до суду не надано, а твердженнями відповідача про відсутність документального підтвердження проходження позивачем ВЛК за відсутності інших доказів суд не може обгрунтовувати висновки у цій справі.

За змістом пункту 79 Порядку №1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відтак, за встановлених обставин справи у їх сукупності та відповідного правового регулювання, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_7 , оформлену листом № 1/3129 від 24.06.2025, у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів " ІНФОРМАЦІЯ_9 " відомостей про ОСОБА_1 щодо результатів проходження медичного огляду (постанова ВЛК, оформлена довідкою №1/872 від 28.06.2023) та щодо виключення з військового обліку і зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_10 внести зміни до Єдиного державного Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення з військового обліку ОСОБА_1 із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно із ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_7 , оформлену листом №1/3129 від 24.06.2025, у внесенні змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення з військового обліку ОСОБА_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_10 внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення з військового обліку ОСОБА_1 із урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

- ІНФОРМАЦІЯ_11 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Головуючий суддя Грицюк Р.П.