Справа № 640/8063/22
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

15 грудня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/8063/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 005452, складений 07.01.2022 поліцейським 2в 3р 4б п1 УПП в м. Києві ДПП (3 ОПБ) лейтенантом поліції Логіним Олександром Станіславовичем;

-стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції судові витрати у справі, в тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що в період часу з грудня 2021 року по 06 січня 2022 року дочка позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно була зайнятою грою на комп`ютері. З ночі до ранку дочка сиділа за комп`ютером, вставала біля двох годин дня, була стурбована, стала дратівлива, нервозна, агресивна, відмовлялась йти на розмову з матір`ю, її цікавила лише гра на комп`ютері.

Для зупинення негативного впливу ігор на комп`ютері на її психіку 06.01.2022 позивач відключила в квартирі роутер для надання Інтернету.

Позивач жодними діями чи розмовою до доньки не погрожувала їй фізичною розправою і не вчиняла психологічного насильства відносно своєї дочки.

Дочка була категорично незадоволена діями матері щодо відключення роутеру та в той же вечір, розмовляючи з кимось по телефону, скаржилась на дії матері по відключенню роутера та розповідала третій особі в телефонному режимі, що в неї є знайомий дільничний Деснянського району, і що вона буде до нього звертатись за порадами як діяти в цій ситуації.

Наступного ж дня дочка кілька разів виходила з квартири нібито консультувалась з поліцейськими, розмовляти з матір`ю не бажала.

07.01.2022 близько о 18.30-19.00 год. ОСОБА_1 побачила, що в квартирі перебувають двоє працівників поліції.

На її питання, що відбувається, їй повідомили, що її донька зателефонувала в 102 і повідомила, що стосовно неї здійснюють насильницькі дії психологічного характеру.

Як з`ясувалося пізніше, одним з поліцейських був ОСОБА_3 нагрудний знак - №0133188 - інспектор сектору СПДН відділу превенції Деснянського УП ГУ НП у м. Києві старший лейтенант поліції, а інший - ОСОБА_4 , нагрудний знак №0176788 - поліцейський 2в 3р 46 п1 УПП в м.Києві ДПП (з ОПБ) лейтенант поліції.

ОСОБА_1 повідомила працівникам поліції про те, що вона вчора ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) лише відключила роутер для Інтернету і не було здійснено жодного домашнього насильства відносно своєї доньки.

Працівники поліції, не з`ясовуючи дійсну причину виклику поліції її дочкою та не перевіряючи жодним чином повідомлення дочки про домашнє насильство, одразу заявили, що в діях позивача має місце домашнього насильства.

Натомість ОСОБА_1 стало зрозуміло, що має місце домовленість дочки з працівниками поліції і, в подальшому, цими поліцейськими не буде об`єктивно з`ясовуватись обставини справи.

ОСОБА_1 надала працівникам поліції документи про права власності на житло і попросила їх вийти з її житла і виконувати свою роботу за межами її квартири. Дочка погодилась та також запропонувала працівникам поліції вийти із квартири.

В подальшому, ОСОБА_3 наказав ОСОБА_2 сісти на стілець і писати, що він диктує. Після цього, підійшовши впритул до ОСОБА_1 пригрозив посадити її на 10 діб, якщо вона буде їм заважати.

Таким чином, працівники поліції, не з`ясовуючи всі обставини справи, сприйнявши законні вимоги ОСОБА_1 покинути квартиру як образу, склали вказаний протокол та терміновий заборонний припис стосовно кривдника - ОСОБА_1

07 січня 2022 року поліцейським 2в 3р 46 п1 УПП в м. Києві ДПП (з ОПБ) лейтенантом поліції ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 ) складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого і проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , викладача КНЕУ ім. Вадима Гетьмана, серії НОМЕР_1 , у зв`язку скоєнням нею 07.01.2022 р. близько 18 годин домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: погрожувала фізичною розправою, ображала, своїми діями завдала психологічних страждань. Зазначеним терміновим заборонним приписом стосовно кривдника - до позивача прийнято захід у виді заборони у будь-якій спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 1 добу з 19 год. 30 хв. 07.01.2022 р. та діє до 19 год. 30 хв. 08.01.2022 р.

Вважаючи терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 005452, складений 07.01.2022 поліцейським 2в 3р 4б п1 УПП B м. Києві ДПП (3 ОПБ) лейтенантом поліції Логіним Олександром Станіславовичем протиправним, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року прийнято справу №640/8063/22 до провадження, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Департаментом патрульної поліції через підсистему "Електронний суд" надіслано відзив, в якому зазначено, що наказом Департаменту патрульної поліції від 09.12.2021 № 820 поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону № 4 полку № 1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_5 з 14 грудня 2021 року до 12 січня 2022 року було відряджено до Головного управління Національної поліції в м. Києві.

На момент складання оскаржуваного термінового заборонного припису поліцейський Логін О.С. в підпорядкуванні Департаменту патрульної поліції не перебував, а тому в Департаменті патрульної поліції та управлінні патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції відсутні фото та відеоматеріали датовані 07.01.2022 за участі Позивача та Поліцейського, копії оскаржуваного термінового заборонного припису, форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 01.07.2022.

Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 продовжено розгляд справи №640/8063/22.

Клопотання Департаменту патрульної поліції про заміну відповідачів на належного у справі №640/8063/22 - задоволено.

Замінено відповідачів Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції та Департамент патрульної поліції - на належного відповідача Головне управління Національної поліції в м. Києві (, місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул.Володимирська, буд.15).

Розгляд адміністративної справи № 640/8063/22 розпочато спочатку в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Запропоновано Головному управлінню Національної поліції в м. Києві протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали надіслати суду через підсистему "Електронний суд" відзив на позовну заяву (відзив) і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів.

Станом на дату розгляду справи по суті відповідачем відзив на позовну заяву не надано.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 20 жовтня 2025 року №793/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , є матір`ю доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.01.2022 поліцейським 2в 3р 4б п1 УПП B м. Києві ДПП (3 ОПБ) лейтенантом поліції Логіним Олександром Станіславовичем складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 005452 ОСОБА_1 , у зв`язку із скоєнням нею домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 07.01.2022 о 18:00.

Відповідно до змісту припису заходом термінового заборонного припису стосовно кривдника є заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Припис винесений строком на 1 добу та діє з 07.01.2022 з 19:30 до 08.01.2022 19:30.

Особі, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, роз`яснено положення статті 173 КУпАП.

Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року у справі №754/810/22 адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173-2 ч.1 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення з тих підстав, що аналіз показань ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідчить про те, що між ними виникла сімейна сварка на ґрунті навчання ОСОБА_2 . Вина ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства відносно своєї дочки ніякими доказами не підтверджується.

Постанова від 03 лютого 2022 року у справі №754/810/22 не оскаржувалась та набрала законної сили 15.02.2022.

Не погодившись із терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА № 005452, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначені Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Положеннями частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII надано наступні визначення понять:

-домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3);

-кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6);

-особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (пункт 8);

-терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства (пункт 16).

За змістом частини другої статті 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 10 Закону № 2229-VIII до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать, зокрема винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників.

Статтею 24 Закону № 2229-VIII передбачено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Частинами першою, другою, четвертою-шостою статті 25 Закону № 2229-VIII визначено, що терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Терміновий заборонний припис може містити такі заходи:

1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи;

2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи;

3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків.

Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб.

Терміновий заборонний припис вручається кривднику, а його копія - постраждалій особі або її представнику.

Особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України (частина дев`ята статті 25 Закону № 2229-VIІ).

Згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону № 2229-VIII терміновий заборонний припис виноситься в порядку, затвердженому Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 серпня 2018 року № 654 затверджено Порядок винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника (Порядок №654, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку № 654 терміновий заборонний припис стосовно кривдника (далі - припис) виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України (далі - уповноважений підрозділ поліції) у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 654 припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника уповноваженого підрозділу поліції за результатами оцінки ризиків.

Процедуру проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, з метою визначення ефективних заходів реагування, на припинення такого насильства та попередження його повторного вчинення визначає Порядок проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затверджений спільним наказом Мінсоцполітики України та МВС України від 13.03.2019 №309/180,

зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2019 р. за № 333/33304 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №309/180).

Згідно пунктів 4, 5 розділу І Порядку №309/180 оцінку ризиків проводить поліцейський уповноважений підрозділ органу Національної поліції України ( далі уповноважений підрозділ поліції) за фактом вчинення домашнього насильства.

Результати оцінки ризиків враховує поліцейський уповноваженого підрозділу поліції під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення та надання допомоги постраждалим особам у порядку, визначеному законодавством.

Процедура оцінки ризиків вчинення домашнього насильства передбачена розділом ІІ Порядку №309/180.

Так, згідно пунктів 1-7 розділу ІІ Порядку №309/180 оцінка ризиків проводиться за факторами небезпеки/ризиків щодо вчинення домашнього насильства, передбачених у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства згідно з додатком до цього Порядку, шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який ураховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.

Фактори небезпеки/ризику щодо вчинення домашнього насильства визначаються за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства, і представлені у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства у вигляді питань, на які відповідає поліцейський уповноваженого підрозділу поліції за результатами спілкування з постраждалою особою, та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

У разі виявлення будь-яких інших чинників/обставин за результатами оцінки ситуації, які можуть вплинути на рівень небезпеки (ризику) вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції у позиції «Зауваження поліцейського уповноваженого підрозділу поліції щодо будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують/знижують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи» форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства робить запис про наявність таких чинників/обставин, їхні можливі наслідки та надає інші зауваження щодо них.

У зв`язку з тим, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки та ризик летального випадку, пов`язаного з насильством, не передбачені формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на власний розсуд може оцінити рівень небезпеки як високий, якщо він/вона вважає, що постраждала особа перебуває в потенційно небезпечній ситуації або яка може спричинити смерть особи або інші тяжкі наслідки.

Про наявність та можливі наслідки дії таких чинників/обставин поліцейський уповноваженого підрозділу поліції робить запис у відповідній позиції форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Дві відповіді «Так» на запитання з № 1-6 та на будь-яку кількість запитань з № 7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, а також якщо поліцейський уповноваженого підрозділу поліції вважає, що постраждала особа перебуває в ситуації, яка може спричинити її смерть або інші тяжкі наслідки, оцінюється як високий рівень небезпеки.

Відповідь «Так» на одне запитання з № 1-6 та на щонайменше сім і більше запитань з № 7-27 або жодної відповіді на запитання з № 1-6, але не менше чотирнадцяти позитивних відповідей на запитання з № 7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як середній рівень небезпеки.

Відповідь «Так» на одне запитання з № 1-6 та на не більше ніж шість запитань з № 7-27 або не більше тринадцяти позитивних відповідей на запитання з № 7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як низький рівень небезпеки.

Якщо на всі запитання отримано відповіді «Без відповіді / Невідомо», поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки.

Залежно від визначеного рівня небезпеки, яка загрожує постраждалій особі, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції приймає рішення щодо необхідності винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника та застосування заходів, передбачених частиною другою статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції.

У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Аналіз наведених норм вказує на те, що під час вирішення питання про винесення припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлові приміщення. Під час винесення припису працівник уповноваженого підрозділу поліції отримує пояснення від кривдника, постраждалої особи (її представника), свідка(ів) (у разі наявності).

Поряд з цим, суд звертає увагу, що Закон №2229-VIII чітко визначає підставу для винесення припису, а саме: поліцейський повинен дійти висновку про існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи від кривдника, позаяк застосування термінового заборонного припису спрямоване на негайне припинення домашнього насильства або недопущення його продовження чи повторного вчинення.

У той же час, норми Закону №2229-VIII у випадках звернення до органів поліції із заявами щодо домашнього насильства зобов`язують такі відповідні органи для підтвердження факту домашнього насильства чи його спростування щонайменше здійснити перевірку відповідної інформації.

Водночас, матеріали справи не містять жодного доказу в підтвердження вжиття заходів з боку уповноважених органів Національної поліції України щодо здійснення перевірки інформації щодо наявності підстав для винесення заборонного припису.

Так, матеріали справи не містять доказів /інформації стосовно того, хто є ініціатором конфлікту, а тому неможливо достеменно стверджувати, що конфлікт вчинено саме з ініціативи позивача. Також відсутні докази на підтвердження того, що кривдником у цих відносинах виступає саме позивач. Дані обставини мають бути встановлені органами поліції з урахуванням отриманих пояснень від обох сторін конфлікту та підтверджуватись відповідними доказами.

Окрім того, згідно з частиною шостою статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року у справі №754/810/22 адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173-2 ч.1 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення з тих підстав, що аналіз показань ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідчить про те, що між ними виникла сімейна сварка на ґрунті навчання ОСОБА_2 . Вина ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства відносно своєї дочки ніякими доказами не підтверджується.

Постанова від 03 лютого 2022 року у справі №754/810/22 не оскаржувалась та набрала законної сили 15.02.2022.

У підсумку суд доходить висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю ОСОБА_2 на момент винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 005452 від 07.01.2022.

З урахуванням наведеного вище, суд виходить з того, що спірний терміновий заборонний припис: прийнятий за відсутності належно підтверджених обставин, які свідчили б про існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи; не ґрунтується на повній та всебічній оцінці всіх обставин справи; є необґрунтованим у розумінні пункту 3 частини другої статті 2 КАС України; за наслідками втручання у права позивача (заборона контактів, можливі наслідки у вигляді обліку як кривдника) і відсутності належного фактичного підґрунтя не відповідає принципу пропорційності (пункту 8 частини другої статті 2 КАС України).

Отже, терміновий заборонний припис серії АА № 005452 від 07.01.2022 підлягає визнанню протиправним та скасуванню, незважаючи на закінчення строку його дії, оскільки він породжує для позивача негативні правові наслідки, що зберігаються в часі.

Що стосується інших обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення Бендерський проти України, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнято рішення, а тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За приписами статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача перед адвокатом зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85211544) та постанові від 20.12.2019 у справі №903/125/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504028).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач звернулась за правовою допомогою до Адвокатського об`єднання "Константа Лекс", з яким було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги від 10 січня 2022 року за №01/22.

Предметом договору є надання правової (правничої) допомоги у справі щодо визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису стосовно позивача вжитого органами Національної поліції України, а також у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача із звинуваченням у вчиненні домашнього насильства (пункт 1.1 Договору).

За ведення двох справ ВИКОНАВЦЕМ згідно цього Договору, КЛІЄНТ сплачує гонорар в сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. з ПДВ, по 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн. з ПДВ за кожну справу (пункт 3.1 Договору).

Згідно пунктів 3.2- 3.4 Договору першу суму гонорару в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн з ПДВ, КЛІЄНТ сплачує на протязі 3-х банківських днів після підписання даного договору.

Другу суму гонорару в розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) грн з ПДВ, КЛІЄНТ сплачує до 31 січня 2022 року.

За кожну участь адвоката (захисника) у проведенні будь-яких дій, дізнання, слідчих (розшукових) дій, представництво інтересів в суді КЛІЄНТ сплачує ВИКОНАВЦІЮ 2000 (дві тисячі) грн з ПДВ.

Згідно дублікатів квитанцій: 0.0..1 від 10.01.2022 позивачем адвокатському об`єднанню сплачено 10 000 грн, 0.0..1 від 17.01.2022 позивачем адвокатському об`єднанню сплачено 18 000 грн, 0.0..1 від 03.02.2022 позивачем адвокатському об`єднанню сплачено 2 000 грн.

Таким чином, понесені позивачем витрати згідно вказаного Договору підтверджуються.

Однак, суд констатує, що надання правової допомоги за вказаним Договором охоплює дві різні судові справи, отже понесені по ним витрати не можуть бути задоволені за рахунок розгляду даної адміністративної справи.

Оскільки згідно пункту 3.1 Договору гонорар за кожну справу складає 14 000 грн, тому саме в межах цих витрат суд надає оцінку їх обґрунтованості та співмірності.

У постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 суд зазначає, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Згідно з пунктом 2 частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відтак, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, дослідженню підлягають обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, серед іншого, договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про фактичне надання послуг (виконання робіт).

Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт згідно з наданими до суду документами, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 14000,00 грн, є непропорційним до предмету спору, виходячи з того, що дії, як складання і подання до суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування припису суб`єкта владних повноважень, не потребує від фахівця в області права значного інтелектуального навантаження.

Крім того, суд звертає увагу, що вказана адміністративна справа була визнана судом справою незначної складності, її розгляд вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), що, в свою чергу, свідчить про те, що розмір витрат на правову допомогу, який зазначений представником позивача, які позивач понесе у зв`язку із розглядом справи не може бути визнаний судом співмірним зі складністю справи, обсягом та якістю наданих послуг позивачу, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (послуг).

Також суд зазначає, що предмет спору в цій справі не є значно складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Зі змісту позовної заяви вбачається, що її написання не потребувало від фахівця у галузі права значних зусиль та знань, як наслідок, сума витрат є значно завищеною, здебільше наведені норми чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду публічно-правових спорів. При цьому сам адвокат участі у судових засіданнях не приймав, надсилання документів до суду здійснювалось без витрат часу на явку до суду особисто.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 5000,00 грн.

Також матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір при подачі даного позову до Окружного адміністративного суду м.Києва у розмірі 992,40 грн (квитанція № Т3XH-X32X-67K4-Т67А від 18.05.2022).

Оскільки позов задоволено, тому вказані витрати мають бути також відшкодовані позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в м. Києві (, місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул.Володимирська, буд.15) про визнання протиправним та скасування припису задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 005452, складений 07.01.2022 поліцейським 2в 3р 4б п1 УПП в м. Києві ДПП (3 ОПБ) лейтенантом поліції Логіним Олександром Станіславовичем відносно ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в м. Києві судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. та судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Басова