Справа № 380/16879/25
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань залишення позову без розгляду

12 грудня 2025 рокусправа № 380/16879/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі позивача з 28.05.2024 року по 31.05.2024 року, з 01.06.2024 року по 16.06.2024 року, з 01.07.2024 року по 30.07.2024 року у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, нарахованої у сумі 166651 грн.;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 розмір додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі позивача з 28.05.2024 року по 31.05.2024 року, з 01.06.2024 року по 16.06.2024 року, з 01.07.2024 року по 30.07.2024 року у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, нарахованої у сумі 166651 грн.

Ухвалою від 22.08.2025 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 05.12.2025 суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 без руху мотивів пропуску строку звернення до суду. Суд надав позивачу п`ятиденний строк з дня одержання цієї ухвали для усунення виявлених недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, обґрунтувати поважність причин пропуску цього строку та долучити докази на підтвердження існування таких обставин.

Суд скерував копію ухвали від 05.12.2025 позивачу в електронній формі шляхом надсилання такої ухвали до Електронного кабінету позивача, зареєстрованого у підсистемі ЄСІТС. Відповідно до статті 251 КАС України копія ухвали вручена позивачу 06.12.2025, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання про доставку електронного листа.

Строк на усунення недоліків позовної заяви сплив 11.12.2025. Станом на 12.12.2025 від позивача до суду не надходило поштових відправлень та/або електронних документів через систему «Електронний суд» по цій справі. Також від позивача не надходило повідомлень про наявність поважних причин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у встановлений для цього строк.

Під час вирішення питання щодо звернення із цим позовом в межах строку звернення, суд зазначає таке:

відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду у справах щодо проходження публічної служби встановлюється місячний строк. Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Проте, 19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю. Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини перша та друга статті 233 Кодексу законів про працю України викладені у наступній редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1);

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Суд на підставі частини 5 статті 242 КАС України враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 06.12.2024 року у справі № 400/5432/24 такого змісту:

«27. У цій справі судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 14.05.2020 по 06.03.2024. Остаточний розрахунок проведено з позивачем 09.03.2024. У той же час, предметом спору є правомірність утримання з грошового забезпечення позивача військового збору за періоди з 24.02.2022 по 17.08.2022, з 28.08.2022 по 17.09.2023, з 03.10.2023 по 29.10.2023, з 20.11.2023 по 30.11.2023, з 15.12.2023 по 18.12.2023, з 03.01.2024 по 18.02.2024, з 27.02.2024 по 06.03.2024.

28. Верховний Суд звертає увагу на те, що приписи частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України пов`язують відлік тримісячного строку звернення до суду з днем, коли особа (працівник, службовець) дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

29. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до абзацу третього пункту 9 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.

30. Отже, позивач мав бути обізнаний про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення не пізніше першого числа місяця, що слідує за наступним від оплаченого, тому тримісячний строк звернення до суду щодо виплати йому утриманого військового збору за січень 2024 року спливає через три місяці з дня, коли він дізнався про порушення свого права (01 березня 2024 року), тобто 01 червня 2024 року.

31. Ураховуючи наведене, Верховний Суд уважає безпідставними посилання касатора на те, що про порушення своїх прав щодо отримання грошового забезпечення в належному розмірі він дізнався лише з листа військової частини НОМЕР_2 від 01.05.2024 №1330, оскільки про розмір виплаченого йому грошового забезпечення він дізнавався щомісячно, і не був позбавлений права під час проходження військової служби на звернення до відповідача про надання йому роз`яснень щодо складових виплаченого йому грошового забезпечення та проведених утримань податку та інших обов`язкових платежів.»

Відповідно до обставин цієї справи позивач оскаржує бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. за період: з 28.05.2024 року по 31.05.2024 року, з 01.06.2024 року по 16.06.2024 року, з 01.07.2024 року по 30.07.2024.

Оскільки виплата додаткової грошової винагороди військовослужбовцям проводиться у поточному місяці за попередній місяць служби, Тому датою виникнення спірних правовідносин за період з 28.05.2024 року по 31.05.2024 року, з 01.06.2024 року по 16.06.2024 року, з 01.07.2024 року по 30.07.2024 щонайпізніше є серпень 2024 року. Проте, до суду за захистом своїх прав позивач звернувся лише у серпні 2025 року, майже через рік після того як повинен був дізнатися про порушення свого права на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн.

Якщо враховувати, що позивач з якихось причин очікував на виплату йому додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168, при звільненні, то відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.11.2024 № 324 позивач звільнений з військової служби 05.11.2024. У цьому наказі відповідач перелічив усі основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення та соціальних допомог/доплат, що будуть виплачені ОСОБА_1 при звільненні. Серед цих видів грошового забезпечення, що будуть виплачені ОСОБА_1 при звільненні, не вказано додаткової винагороди (в т.ч. за період з 28.05.2024 року по 31.05.2024 року, з 01.06.2024 року по 16.06.2024 року, з 01.07.2024 року по 30.07.2024), збільшеної до 100000 грн.

Отже, ознайомившись із наказом про звільнення від 05.11.2024, ОСОБА_1 розумів або повинен був розуміти, що ВЧ НОМЕР_1 не планує виплачувати йому при звільненні додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, за період з 28.05.2024 року по 31.05.2024 року, з 01.06.2024 року по 16.06.2024 року, з 01.07.2024 року по 30.07.2024. Отже, вже з моменту ознайомлення із наказом про звільнення позивачу мало бути відомо, що відповідач не планує додатково нараховувати та виплачувати додаткову винагороду відповідно до Постанови №168. Відтак, тримісячний строк звернення до суду із вимогами щодо нарахування та виплату додаткової винагороди за спірні періоди сплив у лютому 2025 року. До суду за захистом своїх прав позивач звернувся лише у серпні 2025 року, майже через рік після того як повинен був дізнатися про порушення свого права на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач пропустив визначений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду, а позивач не заявив клопотання про поновлення пропущеного строку, тому позовну заяву слід залишити без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Частиною третьою статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст. 169, 241, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович