Справа № 460/5233/25
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/5233/25 пров. № А/857/40004/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І.

Запотічного І.І.

секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Комшелюк Т.О.), ухвалене у письмовому провадженні в м. Рівне 29 серпня 2025 року у справі №460/5233/25 за адміністративним позовом Закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Сарненський аграрно-технологічний професійний коледж» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2025 Заклад професійної (професійно-технічної) освіти «Сарненський аграрно-технологічний професійний коледж» (далі -Коледж) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - ДПС) в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 04.03.2025 № 4077/.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року позов задоволено.

Через підсистему «Електронний суд», представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката у загальній сумі 100000 грн разом з відповідними доказами.

Додатковим рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року заяву задоволено. Стягнуто на користь Закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Сарненський аграрно-технологічний професійний коледж» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 100000 грн (сто тисяч) гривень 00 коп.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що судова справа № 460/5233/25 є для позивача важливою, адже сума потенційних втрат відповідно до спірного податкового повідомлення-рішення складає 4 567 570 грн, у той час, як на захист інтересів для уникнення таких потенційних негативних наслідків витрачено 100 000 грн, що складає всього 2,19 % суми спору. Крім того, Заклад професійної (професійно-технічної) освіти «Сарненський аграрно-технологічний професійний коледж» є державним професійно-технічним закладом освіти та водночас є некомерційною установою зі статусом «неприбуткова організація», який отриманий 15.10.1997 в категорії «бюджетні установи». З урахуваннях цих обставин, а також того, що даний спір став наслідком неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим, співмірним та підтверджується наданими документами.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить додаткове рішення скасувати та в задоволенні заяви відмовити. Апеляційну скаргу аргументує тим, що позивачем надано договір про надання правничої допомоги, рахунок на оплату на платіжну інструкція про сплату 30 000 грн. в якості суми гонорару (аванс), які подано до суду разом із заявою про збільшення підстав позову. Позивачем подано додаткову заяву (зареєстровано судом 25.08.2025 року) про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій позивач зазначає, що з метою підтвердження понесених витрат на правову допомогу подає до суду, копії актів прийому-передачі правничих послуг згідно договору №25-04/112 від 01.05.2025 р., які підтверджують фактичне отримання позивачем послуг з правової допомоги від адвоката та платіжні інструкції на загальну суму 70000 грн. (остаточний розрахунок). Отже, в позовній заяві позивачем вказано на орієнтовний розмір витрат 100000 грн. та їх стягнення без обґрунтування понесених витрат на момент звернення до суду та доказів щодо неможливості їх надання суду до моменту винесення рішення. Відтак, заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 70 тис. грн. мала бути залишена судом без розгляду.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити, представник позивача просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції, вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.

Як встановлено судом першої інстанції та стверджується матеріалами справи, 27.05.2025 представником позивача подано заяву про зміну (збільшення) підстав позову (т. 1, а. с. 87-99).

До вказаної заяви представником позивача долучені копія договору про надання правничої допомоги, розрахунку суми гонорару № 1 на загальну суму 100000 грн та рахунку на оплату № 497 від 01.05.2025 на суму 100000 грн, а також платіжної інструкції № 22/05/2025 від 23.05.2025 на суму 30000 грн із призначенням платежу: поп. опл. за послуги сторон.фах.:за правничі послуги у справі згідно розрахунку № 1 від 01.05.2025р. суми гонорару адвокатського бюро за надану правничу допомогу; рах. № 497/25 від 07.05.2025, дог.№ 25-04/112 від 01.05.2025 без ПДВ.

22.08.2025 через підсистему «Електронний суд», представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в загальній сумі 100000 грн, до якої долучені докази на їх підтвердження, а саме: акт від 30.05.2025 № 1 (за травень) прийому-передачі послуг до договору № 25-04/112 від 01.05.2025 на загальну суму 68000 грн, рахунок на оплату № 500/25 від 30.05.2025 на суму 68000 грн, акт від 18.08.2025 № 2 (за червень-серпень) прийому-передачі послуг до договору № 25-04/112 від 01.05.2025 на загальну суму 32000 грн, рахунок на оплату № 535/25 від 18.08.2025 на суму 32000 грн, платіжні інструкції № 22/05/2025 від 23.05.2025 на суму 30000 грн, № 13/06/2025 від 13.06.2025 на суму 38000 грн, № 19/08/2025 від 20.08.2025 на суму 32000 грн із призначенням платежу: поп.опл. за послуги сторон.фах.: за правничі послуги у справі згідно розрахунку № 1 від 01.05.2025р. суми гонорару адвокатського бюро за надану правничу допомогу; рах. № 497/25 від 07.05.2025, дог.№ 25-04/112 від 01.05.2025 без ПДВ, акт № 1 від 30.05.2025, дог.№ 25-04/112 від 01.05.2025 без ПДВ, акт № 2 від 18.08.2025, дог.№ 25-04/112 від 01.05.2025 без ПДВ, відповідно.

Представник відповідача у відзиві на заяву про зміну підстав позову (т. 1, а. с. 136-152) та в судовому засіданні заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Свої заперечення обґрунтував тим, що вказана сума є неспівмірною із ціною позову і обсягом наданих послуг. Також посилався на неналежне фінансування органів ДПС внаслідок запровадження воєнного стану в країні за КВЕК 2800 «Інші поточні видатки», що позбавляє його можливості сплатити витрати на правничу допомогу. Просив відмовити в задоволенні стягнення таких витрат повністю.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинні бути доведені стороною у справі. При цьому, складність справи є не єдиним критерієм для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Водночас, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Разом з тим, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 72 КАС України).

З огляду на зміст спірних правовідносин та правове регулювання таких, з врахуванням наданих позивачем документів, враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, критерії, з врахуванням яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката встановлених частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає, що витрати на правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 20 000,00 грн. є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Водночас висновки суду першої інстанції в частині обґрунтованості підстав для стягнення заявленої до відшкодування суми витрат понесених на правову допомогу як в частині їх малозначності щодо нарахованої суми санкцій, складності справи так і того, що Коледж є державним професійно-технічним закладом освіти та водночас є некомерційною установою зі статусом «неприбуткова організація», на переконання суду апеляційної інстанції не є достатніми для висновку про доведеність стягнення таких в сумі 100 000,00 грн., оскільки на противагу таким висновкам суд апеляційної інстанції констатує що розглядувана судом справа не є справою значної складності, некомерційний статус позивача не може слугувати беззаперечною підставою стягнення заявленої суми витрат, так само як і малозначність такої суми витрат по відношенню до нарахованої суми санкцій, оскільки оцінюється судом в площині як принципу «поза розумних сумнівів» так і принципу «домірності», що було упущено судом першої інстанції.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків, викладених у додатковому рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення заяви, через що додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення заяви з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 241, 243, 252, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області задовольнити частково.

Додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року у справі №460/5233/25 скасувати.

Заяву Закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Сарненський аграрно-технологічний професійний коледж» про ухвалення додаткового рішення про стягнення на його користь судових витрат задовольнити частково.

Стягнути на користь Закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Сарненський аграрно-технологічний професійний коледж» () за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області () судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.

У задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 15.12.25