Справа № 201/7072/25
Суддя: Куць О. О.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/7072/25
Провадження № 2-а/201/112/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Дніпро

Суддя Соборного районного суду міста Дніпра Куць О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позовна заява, мотивована тим, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 №78/6/10930 від 06.09.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено на останнього штраф у сумі 17000 грн. Про існування постанови №78/6/10930 від 06 вересня 2024 року ОСОБА_1 дізнався лише після того, як державний виконавець наклав арешт на його банківські рахунки. Після винесення цієї постанови державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №76464368 (постанова від 06.11.2024 року), в рамках якого з ОСОБА_1 було стягнуто штраф у розмірі 17 000 грн. До цього моменту йому не було відомо ні про саму постанову, ні про її зміст, а інформація про неї стала відома лише після арешту рахунків. Після завершення виконавчого провадження копія постанови опинилася у його розпорядженні неофіційним шляхом через державного виконавця (копія була надіслана мені у месенджері Viber). Відсутність офіційного вручення унеможливила своєчасне оскарження. Згідно з текстом постанови ТЦК, обґрунтуванням для штрафу слугує те, що ОСОБА_1 не став на військовий облік у 2023 році, коли досяг 17-річного віку. Проте на той момент, відповідно до чинного законодавства, не існувало частини 3 статті 210 КУпАП, яка передбачає посилену відповідальність у вигляді штрафу 17 000 грн. Вона набула чинності лише 19 травня 2024 року.

Відтак, ОСОБА_1 у позові зауважував, що відповідно до статті 8 КУпАП, закони, які посилюють відповідальність, не мають зворотної сили. Тому застосування ч. 3 ст. 210 КУпАП до дій, які нібито мали місце у 2023 році, є прямим порушенням закону. Згідно зі ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше 3 місяців з дня виявлення, але не пізніше 1 року з дня вчинення порушення. У матеріалах справи відсутні належні докази того, коли саме було виявлено порушення, а також відсутні обґрунтовані підстави для складання постанови саме у вересні 2024 року.

Враховуючи вищевказане, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправною та скасувати постанову №78/6/10930 від 06 вересня 2024 року, винесену ІНФОРМАЦІЯ_3 , та поновити строк звернення до суду, враховуючи те, що він дізнався про оскаржувану постанову лише після завершення виконавчого провадження і офіційного вручення не отримував. (а.с.1-2)

09.06.2025 року ОСОБА_1 надав суду додаткові пояснення щодо моменту ознайомлення зі змістом оскаржуваної постанови, вказував у 2024 році його брат, у процесі вирішення власного питання з виконавчою службою, отримав через державного виконавця копію постанови, винесеної на його ім`я №78/6/10930 від 06.09.2024 року, та вже після того, як він у 2025 році успішно оскаржив аналогічну постанову, він пригадав про копію, що випадково потрапила до нього, і в червні 2025 року передав її позивачу. До цього моменту позивач знав лише про сам факт арешту коштів виконавчою службою, але не мав змоги ознайомитися зі змістом постанови, дізнатися, яка саме правова кваліфікація, підстави та обставини покладені в її основу. Лише після отримання копії позивач зміг сформулювати правову позицію, що дозволила звернутися до суду. Таким чином, строк звернення до суду не може вважатися таким, що почався раніше, оскільки офіційне вручення не відбулося, а отримання копії не через відповідача виключає можливість належного ознайомлення. Це є поважною причиною для поновлення строку звернення до суду відповідно до статті 122 КАС України. Відтак, просив врахувати ці пояснення при вирішенні питання про поновлення строку. (а.с.9-11)

Ухвалою від 12.06.2025 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку для звернення із позовною заявою до суду відмовлено, позовну заяву залишено без розгляду. (а.с.14-17)

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 12.06.2025 року скасовано. Справу направлено до суду для продовження розгляду. (а.с.56-58)

Ухвалою від 02.10.2025 року ОСОБА_1 поновлено процесуальний строк на подання адміністративної позовної заяви, та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. (а.с.74-75)

В матеріалах справи також міститься заява про уточнення позовних вимог, в якій ОСОБА_1 просив доповнити позовні вимоги пунктами: зобов`язати відповідача повернути незаконно стягнуті кошти у розмірі 18700 грн., стягнуті на підставі постанови №78/6/10930 від 06.09.2024 року та виконавчого провадження №76464368; зобов`язати відповідача забезпечити фактичне повернення зазначених коштів на банківський рахунок позивача, у тому числі шляхом оформлення та подання до органів ДКС відповідних розрахункових документів, ініціювати повернення виконавчого збору у взаємовідносинах з органами ДВС; зобов`язати відповідача вчинити всі інші передбачені законодавством дії, необхідні для повернення позивачу зазначеної суми у повному обсязі. (а.с.61-63)

Крім того, у додаткових поясненнях ОСОБА_1 з посиланням на норми Конституції України та КУпАП вказував, що в оскаржуваній постанові застосована правова норма, яка не діяла на момент події. Також, строки притягнення до адміністративної відповідальності порушені. Відтак, усі сумніви мають тлумачитись на користь особи. (а.с.66-68)

Представник відповідача Торяник Т.М. надала суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що позивач навмисне ввів в оману суд про момент дізнання про оскаржувану постанову та зловживає своїми процесуальними правами. Крім того, просила поновити строк на подачу відзиву. (а.с.81-83)

У відзиві на позов представник відповідача Торяник Т.М. заперечувала щодо позовних вимог позивача обґрунтовуючи це тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підлягав взяттю на військовий облік призовників у рік виповнення 17 років, тобто протягом січня-березня 2023 року. Вперше до органу військового управління для приписки до призовної дільниці, позивач звернувся у 2024 року. Провідним спеціалістом ОСОБА_2 , посадовою особою, уповноваженою у 2024 році складати протоколи про адміністративні правопорушення за порушення правил військового обліку, на позивача складено протокол № 216 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Під час розгляду протоколу позивачу роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, а також під підпис повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього. Будучи належним чином ознайомленим про час розгляду адміністративного матеріалу, позивач до ІНФОРМАЦІЯ_5 не прибув, будь-яких клопотань про перенесення часу розгляду справи, долучення доказів, пояснень, тощо від ОСОБА_1 не надходило. За результатами розгляду справи рішенням керівника ІНФОРМАЦІЯ_5 , оформленим постановою № 78/6/10930 від 06.09.2024 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді однієї тисячі неоподаткованих мінімумів, яке є мінімальним розміром штрафу передбаченим санкцією статті. Відсутність підпису позивача або його незгода з постановою не є безумовною підставою для її скасування, якщо процедура була дотримана. Крім того, представник відповідач наголошував, що позивач вводить суд в оману щодо його тверджень про існування постанови та ознайомлення з її змістом. Зауважувала, що під час розгляду адміністративного матеріалу та прийняття рішення про накладення стягнення у виді штрафу, ІНФОРМАЦІЯ_6 діяв виключно в межах повноважень. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. (а.с.87-92)

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначав, що він дізнався про зміст постанови №78/6/10931 від 06.09.2024 року лише у червні 2025 року, коли його брат випадково отримав її копію у виконавчій службі та передав йому. До цього моменту позивач не мав доступу до змісту постанови і не міг реалізувати своє право на захист. У 2024 році позивач пройшов процедуру постановки на військовий облік добровільно, що підтверджує відсутність умислу ухилення від виконання обов`язку. У постанові №78/6/10931 від 06.09.2024 року не наведено жодних доказів того, що позивачеві вручалась повістка або інші документи, що повідомляли про необхідність з`явитися для приписки. Відтак, відсутність доказів належного повідомлення позбавляє можливості визначити факт правопорушення та реалізувати право на захист. Частина 3 ст. 210 КУпАП, яка застосована у постанові, була введена Законом №3696 ІХ від 19.05.2024 року, отже згідно з КУпАП та Конституцією України, закони, що встановлюють або посилюють відповідальність, не мають зворотної дії. Тобто, на думку позивача він не можу бути притягнутий до відповідальності за подію 2023 року, коли за законом передбачався штраф у розмірі близько 850 грн., оскільки у 2024 році розмір штрафу був збільшений до 17 000 грн. Застосування нової норми та підвищеного штрафу до події, що мала місце до її введення, є прямим порушенням принципу незворотності дії закону. Щодо строку притягнення до відповідальності з посиланням на положення ст. 38 КУпАП стверджував, що навіть виходячи з версії відповідача, строк накладення стягнення минув задовго до винесення постанови від 06.09.2024 року. Крім того, постановою не встановлено конкретної дати правопорушення та відсутні належні докази, що підтверджують його наявність. Враховуючи наведене, позивач вважає свою поведінку добросовісною, та у межах закону та свого права на захист, а твердження відповідача про нібито введення суду в оману є безпідставними. Постанова ТЦК застосована з порушенням законодавства: перевищено строки накладення стягнення, застосовано норму зворотної дії, відсутні докази повідомлення. (а.с.95-98)

Також, ОСОБА_1 надане суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування останнього вказував, підстави для задоволення останнього відсутні, клопотання ґрунтується на неправильному тлумаченні фактів, та відсутні докази зловживання процесуальними правами позивачем. (а.с.99-100)

23.10.2025 року ОСОБА_1 надано заперечення на клопотання, в якому вказував про відсутність доказів про поновлення строку на подачу відзиву, відтак суд має визнати, що «поважних причин» для пропуску строку ТЦК не існувало. Отже, поновлення строку на подання відзиву є необґрунтованим. (а.с.102-103)

29.10.2025 року представник відповідача Торяник Т.М. надала суду заперечення в яких просила відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. (а.с.106-107)

30.10.2025 року ОСОБА_1 надав суду додаткові пояснення щодо заперечень сторони відповідача. (а.с.110-113)

Судом встановлено, постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 78/6/10930 від 06.09.2024 р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн (а.с. 3).

З вказаної постанови встановлено, що з набранням чинності Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в України розпочався особливий період, всупереч вимог ч. 3 ст. 14 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абз. 2, п.п. 1, п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, визначених постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у 2023 році (в рік досягнення сімнадцятирічного віку) не став на військовий облік. Для взяття на військовий облік призовників прибув 27.08.2024 року.

Постановою від 06.11.2024 року старшого державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі ПМУМЮ (м. Одеса) Тичинським Д.Є. відкрито виконавче провадження №76464368 (а.с. 4).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься у ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з вимогами статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи, серед іншого, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Диспозиція статті 210 КУпАП носить бланкетний характер, тобто охоронюваних законом правил поведінки вона не встановлює, а спрямовує до інших актів законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 р. (далі Закон №2232-XII).

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України №921 від 07.12.2016 р. та від 30.12.2022 р. №1487.

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні, з 05 год 30 хв 24.02.2022 р. введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з положеннями Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає, зокрема, підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; проходження військової служби; дотримання правил військового обліку.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону № 2232-XII військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Статтею 14 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 30.06.2023 р.) визначено, що приписка громадян України чоловічої статі до призовних дільниць проводиться з метою взяття їх на військовий облік, визначення наявних призовних ресурсів, ступеня придатності до військової служби, встановлення освітнього рівня, здобутої спеціальності або професії, рівня фізичної підготовки, вивчення особистих якостей (ч. 1).

До призовних дільниць щороку протягом січня - березня приписуються допризовники, яким у рік приписки виповнюється 17 років. Приписка проводиться відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання (ч. 3).

Для приписки до призовної дільниці громадяни України зобов`язані особисто прибути до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в строк, зазначений у повістці, та подати необхідні документи, перелік яких установлюється Міністерством оборони України (ч. 6).

Крім того, згідно Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних встановлені Правила військового обліку призовників і військовозобов`язаних (Додаток 2 до порядку), де пунктом 1 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.

Отже, з вищевказаних норм закону, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, ОСОБА_1 після досягнення 17 років, тобто після 11.05.2023 р. повинен був особисто прибути до районного (міського) військового комісаріату в строк, зазначений у повістці, та подати необхідні документи, перелік яких установлюється Міністерством оборони України.

Проте, слід звернути увагу на те, що відповідачем не надані докази того, що у порядку, визначеному законом, ОСОБА_1 направлена повістка для подання необхідних документів, перелік яких установлюється Міністерством оборони України для поставки останнього на облік.

Крім того, як вбачається з оскаржуваної постанови т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 78/6/10930 від 06.09.2024 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП за діяння, яке вчинено у 2023 році без зазначення конкретизованої дати її вчинення.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Поміж тим, слід зазначити, що з 19.05.2024 р. набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП доповнено частиною 3, а саме щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Отже, до 19.05.2024 р. норми ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало, а з 19.05.2024 р. встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Статтею 38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення за вказане правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Правопорушення було вчинене позивачем у 2023 році, коли він не прибув до військового органу управління для взяття його на облік у зв`язку із досягненням ним 17 років.

Проте, суд зауважує, що адміністративне стягнення за вчинення вказаного правопорушення накладено на позивача лише 06.09.2024 р., тобто в порушення строків, визначених ч. 7 ст. 38 КУпАП.

Будь-яких доказів неможливості складення постанови відповідачем у передбачений статтею 38 КУпАП строк, суду не надано.

Відповідно до статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

Виходячи із норм викладених в частині 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею78 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено належними та допустимим доказами винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 статті 210 КУпАП.

Згідно зі ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та за недоведеністю наявності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а тому постанова № 78/6/10930 від 06.09.2024 р. підлягає скасуванню, провадженню у справі за ч. 3 ст. 210 КУпАП закриттю.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача грошових коштів (сума штрафу та витрати виконавчого провадження), суд зауважує наступне.

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України).Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 року у справі № 910/5880/21 дійшла висновку, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

З огляду на викладене, суд зазначає, що чинним законодавством визначений порядок повернення з бюджету коштів, сплачених (стягнутих) у якості штрафу, до повноважень Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради не входять правомочності щодо скасування (відкликання) усіх розпочатих виконавчих проваджень і скасування всіх пов`язаних з ними виконавчих дій, а також повернення позивачу грошових коштів, які були стягнуті з нього через виконавчу службу на підставі постанов про накладання адміністративних стягнень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. При цьому, позивач не позбавлений можливості в подальшому звернутись до суду з позовом про стягнення на підставі ст. 1212 ЦК України сплачених сум.

Щодо судового збору.

Згідно із ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн. (а.с. 6).

Відтак на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 245, 286 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 78/6/10930 від 06.09.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП - закрити.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.О.Куць