Справа № 990/334/25
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 990/334/25

провадження № 11-315заі25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Губської О. А.,

суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Ємця А. А., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.

розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 липня 2025 року у справі № 990/334/25 (судді Желтобрюх І. Л., Бившева Л. І., Білоус О. В., Шишов О. О., Яковенко М. М.) за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. ОСОБА_1 (далі також - позивач, скаржник) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, відповідач), у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ВРП, прийняте Другою Дисциплінарною палатою ВРП, у виді ухвали від 21 травня 2025 року в частині залишення cкарги ОСОБА_1 від 29 квітня 2025 року № 2283/0/7-25 без розгляду та повернення цієї cкарги.

2. На обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що він звернувся до ВРП зі скаргою на дії судді Вищого антикорупційного суду України ОСОБА_3 , яку Друга Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 21 травня 2025 року залишила без розгляду та повернула скаржнику. Вказує, що ВРП протиправно не взяла до уваги наявність у поданій ним скарзі відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді. На думку позивача, ОСОБА_3 порушив право на захист та засади рівності всіх учасників судового процесу, а також Кодекс суддівської етики, затверджений XI з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року. При цьому скарга містить чітко сформульовані обґрунтування та підстави, за якими, на його думку, суддя має бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження.

Короткий зміст рішення суду, яке оскаржується

3. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 23 липня 2025 року відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ВРП, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення.

4. Ключовим аргументом відмови у відкритті позовного провадження суд першої інстанції визнав те, що зі змісту позовної заяви та доводів ОСОБА_1 вбачається, що фактично він не погоджується зі змістом ухвали щодо залишення без розгляду та повернення його дисциплінарної скарги. Проте відповідно до частини четвертої статті 44 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) рішення про повернення дисциплінарної скарги оскарженню не підлягає, а тому оскаржувана ухвала Другої Дисциплінарної палати ВРП не може бути самостійним предметом судового розгляду.

5. Також суд першої інстанції виснував, що позивач, хоч і наділений правом подати скаргу на дії судді та ініціювати в такий спосіб дисциплінарне провадження, але у межах цього спору ухвала Другої Дисциплінарної палати ВРП не породжує, не змінює і не припиняє прав чи обов`язків позивача, тобто останній по суті не є безпосереднім учасником правовідносин, які виникають у зв`язку з вирішенням питання про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності. Оцінювати дії судді під час виконання посадових обов`язків має право лише ВРП, рішення якої щодо притягнення чи відмови у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності створюють юридичні наслідки виключно для такого судді, а не для скаржника (заявника). Тому правом на оскарження дій / рішень ВРП, її органів, що здійснюють дисциплінарне провадження, наділені лише суб`єкти цього провадження в порядку, передбаченому законом.

Короткий зміст та обґрунтування апеляційної скарги

6. Позивач подав апеляційну скаргу на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 липня 2025 року, у якій просить скасувати зазначене судове рішення.

7. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

- висновок суду першої інстанції про те, що позивач заявив вимогу про скасування у судовому порядку рішення (ухвали про залишення без розгляду дисциплінарної скарги та повернення її скаржнику) Дисциплінарної палати ВРП, оскарження якої в суді, зокрема й адміністративному, законом не передбачене, що унеможливлює розгляд такої справи судом», є помилковим, оскільки суперечить статтям 8, 9, 55, 64 Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп;

- висновок суду першої інстанції про те, що «оскаржувана ухвала Другої Дисциплінарної палати ВРП не може бути самостійним предметом судового розгляду», суперечить конституційним нормам прямої дії, а саме статтям 8, 9, 55, 64 Конституції України, які мають найвищу юридичну силу і повинні застосовуватись судом як норми прямої дії, та Рішенню Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп;

- висновок суду першої інстанції про те, що позивач вважає, що суддя обов`язково має бути притягнений до дисциплінарної відповідальності та застосовує у своїх мотивах та обґрунтуваннях відмови статті 51 та 52 Закону № 1798-VIII, є передчасним, оскільки зовсім не це рішення ВРП є предметом позову. У цій справі оскаржується лише пункт 23 ухвали Дисциплінарної палати ВРП, яким скаргу позивача залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 44 Закону № 1798-VIII: «дисциплінарна скарга не містить відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді».

8. У відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач заперечив проти доводів, викладених у відзиві, та навів аргументи такої незгоди.

Позиція інших учасників справи щодо апеляційної скарги

9. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому не погодився з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, а тому просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржувана ухвала Другої Дисциплінарної палати ВРП не може бути самостійним предметом судового розгляду.

Рух апеляційної скарги

10. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 27 серпня 2025 року відмовила в задоволенні заяви судді Губської О. А. про самовідвід від участі у розгляді справи.

11. Ухвалою від 28 серпня 2025 року залишила без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 липня 2025 року.

12. Ухвалою від 10 вересня 2025 року продовжила ОСОБА_1 строк на усунення недоліку апеляційної скарги.

13. Ухвалою від 24 вересня 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

14. Ухвалою від 15 жовтня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) за наявними у справі матеріалами.

15. Ухвалою від 19 листопада 2025 року відмовила у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін справи.

Позиція Великої Палати Верховного Суду

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

16. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

17. Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

18. Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

19. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

20. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

21. Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

22. За частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захистити у передбачений процесуальним законом спосіб.

23. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

24. За змістом частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП.

25. Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП визначені у статті 266 КАС України.

26. Відповідно до частини першої статті 266 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень ВРП, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат; 5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

27. Згідно із частиною сьомою статті 266 КАС України на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду.

28. Повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначаються Конституцією України, Законом № 1798-VIII та Законом України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ).

29. Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

30. Згідно зі статтею 108 Закону № 1402-VІІІ дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.

31. Відповідно до статті 42 Закону № 1798-VІІІ дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону № 1402-VІІІ, або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.

32. Статтею 107 Закону № 1798-VІІІ встановлені вимоги щодо звернення з дисциплінарною скаргою.

33. Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП (частина друга статті 42 Закону № 1798-VІІІ).

34. Дисциплінарне провадження включає: 1) попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи; 2) підготовку дисциплінарної справи до розгляду, розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності; 3) розгляд скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності (частина третя статті 42 Закону № 1798-VІІІ).

35. Пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1798-VІІІ передбачено, що дисциплінарний інспектор ВРП, визначений автоматизованою системою розподілу справ для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (дисциплінарний інспектор ВРП - доповідач): 1) вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону; 2) за наявності підстав, визначених пунктами 1, 4 і 5 частини першої статті 44 цього Закону, - залишає без розгляду та повертає дисциплінарну скаргу скаржнику; 3) за наявності підстав, визначених пунктами 2, 3 і 6 частини першої статті 44 цього Закону, - передає скаргу на розгляд Дисциплінарної палати для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику або відкриття дисциплінарної справи; 4) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - протягом тридцяти днів з дня отримання такої скарги готує матеріали з пропозицією про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи.

36. Згідно із частиною першою статті 44 Закону № 1798-VІІІ дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо: 1) дисциплінарна скарга подана з порушенням порядку, визначеного Законом № 1402-VІІІ; 2) дисциплінарна скарга не містить відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді; 3) дисциплінарна скарга не містить посилання на фактичні дані (свідчення, докази) щодо дисциплінарного проступку судді; 4) дисциплінарна скарга містить виражені у непристойній формі висловлювання або висловлювання, що принижують честь і гідність будь-якої особи; 5) у дисциплінарній скарзі порушується питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, звільненого з посади або повноваження якого припинені; 6) дисциплінарна скарга ґрунтується лише на доводах, що можуть бути перевірені виключно судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

37. Рішення про повернення дисциплінарної скарги має бути вмотивованим та оскарженню не підлягає (частина четверта статті 44 Закону № 1798-VІІІ).

38. Аналіз наведених правових норм свідчить, що чинним законодавством не передбачено можливості оскаржити рішення Дисциплінарної палати ВРП (дисциплінарного органу в системі правосуддя) про залишення без розгляду та повернення скаржнику дисциплінарної скарги, зокрема, до суду.

39. Натомість ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування ухвали Другої Дисциплінарної палати ВРП від 21 травня 2025 року у частині залишення cкарги ОСОБА_1 від 29 квітня 2025 року № 2283/0/7-25 без розгляду та повернення її скаржнику.

40. Тобто в межах цієї справи позивач оскаржує рішення Дисциплінарної палати ВРП про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, яке не підлягає оскарженню. Ця ухвала Другої Дисциплінарної палати ВРП не є рішенням ВРП, ухваленим за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, як того вимагають норми частини сьомої статті 266 КАС України, яке підлягає оскарженню.

41. Покладена в основу позовних вимог у цій справі незгода позивача з ухвалою Дисциплінарної палати, якою дисциплінарну скаргу залишено без розгляду та повернуто скаржнику, не створює для останнього можливості її перегляду в судовому порядку, в тому числі обставин, покладених в основу її змісту, в силу імперативної законодавчої заборони на таке оскарження.

42. У той же час таке імперативне визначення не є перешкодою для скаржника повторно звернутися до ВРП зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, яка відповідатиме вимогам до форми та змісту дисциплінарної скарги.

43. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у подібних процесуальних правовідносинах, зокрема, у постановах від 11 вересня 2025 року у справі № 990/212/25, від 02 жовтня 2025 року у справі № 320/24274/25, так само виснувавши, що ухвала Дисциплінарної палати ВРП про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги не може бути самостійним предметом судового розгляду.

44. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

45. ЄСПЛ у пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» констатував, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

46. Частиною другою статті 124 Конституції України установлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

47. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, визначених пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України, оскільки з позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається наявності спору, який може бути розглянутий як у порядку адміністративного судочинства, так і судом взагалі.

48. Інші міркування і твердження позивача в апеляційній скарзі, відповіді на відзив не спростовують правильності правових висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

49. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

50. Згідно з положеннями статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

51. Оскільки суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, правильно застосував норми процесуального права, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду від 23 липня 2025 року -без змін.

Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 липня 2025 року у справі № 990/334/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. А. Губська

Судді: О. О. Банасько О. В. Білоконь О. Л. Булейко І. А. Воробйова М. М. Гімон А. А. А. Ємець В. В. Король О. В. Кривенда М. В. Мазур С. Ю. Мартєв С. О. Погрібний Н. С. Стефанів Т. Г. Стрелець І. В. Ткач В. Ю. Уркевич Н. В. Шевцова