Справа № 500/5049/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/5049/24 пров. № А/857/27293/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року (суддя Юзьків М.І., м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2024 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі ГУ ПФУ в місті Києві), в якому просив про: визнання протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 06 від 23.05.2024 про її пенсійне забезпечення; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати їй пенсію у разі втрати годувальника на дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.04.2024.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.05.2024 № 06.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2024 про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням його оскаржило ГУ ПФУ в місті Києві, яке із покликанням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що згідно даних з ІD карти місце реєстрації відсутнє, а тому, у зв`язку із порушенням пункту 2.22 Порядку, позивачці відмовлено у призначення пенсії у разі втрати годувальника. Вважає, що його дії є правомірними, у спірних правовідносинах Головне управління діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 спільна дочка ОСОБА_2 , про що 28.11.2009 в Книзі реєстрації народження зроблено відповідний актовий запис № 1603, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (а.с. 4).

10.04.2024 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у віці 60 років, про що Тернопільським відділом ДРАЦС Тернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11.04.2024 складено актовий запис № 668, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а. с. 4 зворот).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають статус внутрішньо переміщеної особи, фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.09.2016 № 6117-1133 та довідкою від 12.03.2019 № 6117- (а. с. 5, 9).

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника на дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви від 16.05.2024, за принципом екстериторіальності, структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Листом від 24.05.2024 № 1900-0214-8/25639 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії у разі втрати годувальника на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.05.2024 № 06, у зв`язку із порушенням пункту 2.22 Порядку, оскільки згідно даних з ІD карти місце реєстрації відсутнє. Загальний страховий стаж годувальника ОСОБА_3 складає 24 роки 1 місяць 4 дні. (а. с. 8).

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, з метою захисту свої прав та законних інтересів, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено частинами 1 та 2 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону № 1058-ІV, особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-ІV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону; діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Пенсійний вік утриманця визначається в залежності від набутого ним страхового стажу.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Частиною 1 статті 36 Закону № 1058-ІV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії на III групі інвалідності.

Як визначено статтею 37 Закону № 1058-ІV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого члени сім`ї померлого годувальника вважаються непрацездатними, а членам сім`ї- пенсіонерам, які досягли пенсійного віку-довічно.

Вимогами пункту 2.22. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок) передбачено, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України (для громадян, які мають паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій,- довідка про реєстрацію місця проживання особи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру»), тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист).

Згідно з пунктом 2.3 та підпунктом 9 розділу II Порядку, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника додається документ про перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником.

Документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Як передбачено пунктом 2.11 Порядку, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

Відповідно до пункту 1.8 Порядку у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (абзац 4, абзац 5 пункту 1.8 розділу I Порядку).

Як встановлено судом з матеріалів справи, факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, позивач підтверджує довідкою про склад сім`ї від 02.05.2024 виданою Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Живова 37» (а. с. 30). В свою чергу, місце проживання вона підтверджує довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.09.2016 № 6117-1133 та від 12.03.2019 № 6117- (а. с. 5, 9).

Судом також встановлено з оскаржуваного у справі рішення, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність у ID картці відомостей про реєстрацію місця проживання.

Виходячи із змісту оскаржуваного рішення у справі, суд дійшов правильного висновку, що довідка про склад сім`ї від 02.05.2024 видана Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Живова 37» та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.09.2016 № 6117-1133, від 12.03.2019 № 6117-, які долучено до матеріалів справи, відповідачем не досліджувались.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо виконання відповідачами пункту 1.8 Порядку в частині повідомлення позивача про необхідність подання додаткових документів.

Відтак, суд дійшов правильного висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийняте передчасно та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі № 500/5049/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська