Справа № 638/16216/25
Суддя: Цвірюк Д. В.
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/476/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Рудської В.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду міста Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову т.в.о.начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 від 12.08.2025 року №1/1370 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП; провадження у справі закрити, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 12 серпня 2025 року був зупинений на блокпосту у селі Черкаська Лозова. При перевірці документів поліцейськими було з`ясовано, що він перебуває у розшуку з 29 липня 2025 року (номер звернення Е3013467). Після чого його було затримано та доставлено співробітниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де було пред`явлено звинувачення щодо порушення правил військового обліку, а саме що не повідомив про зміну місця проживання як ВПО і що не вчасно став на військовий облік у ТЦК та СП протягом 7 днів, чим нібито порушив ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Офіцером ІНФОРМАЦІЯ_2 , лейтенантом ОСОБА_3 відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 210 КУпАП №1370 від 12.08.2025 року. При складенні протоколу ОСОБА_3 з`ясував обставин скоєння адміністративного правопорушення, в протоколі не зазначив жодних доказів, не вказано ні час, ні місце зміни адреси проживання. Лише у розмові було з`ясовано, що підставою для складання протоколу є довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6309- від 30.04.2022. Деталі отримання довідки лейтенант ОСОБА_3 не з`ясував, на дату видачі довідки, увагу не звернув. Вказує, що дата видачі довідки має істотне значення, оскільки вона впливає як на встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, так і на обчислення строків давності притягнення до адміністративної відповідальності. 12.08.2025 т.в.о ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_4 було розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 та складено постанову №1/1370. Протокол та постанову вручили одночасно, приблизно через 30 хвилин після доставки до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також зазначає, що постанова складена з помилками та невідповідностями. У постанові відсутні будь які докази скоєння адміністративного правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП. Постанова не підписана майором ОСОБА_4 . Крім того вказує, що не був присутній при винесенні постанови, не був оповіщений про дату, час та місце розгляду адміністративної справи, а був одразу доставлений для розгляду справи про адміністративне правопорушення, не був повідомлений про те, що постанова складається у ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як сам позивач перебував у ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 . Також працівник ІНФОРМАЦІЯ_4 не з`ясував усіх обставин справи, не з`ясувала чи є взагалі склад адміністративного правопорушення, чи є необхідність складання протоколу та винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності і накладання штрафу у розмірі 17000 грн.. Зазначає, що ним була отримана довідка внутрішньо переміщеної особи № 6298 від 30.04.2022. Позивач не став на військовий облік протягом 7 днів, тобто до 07.05.2022 року через необізнаність.

Крім того, вказує, що перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 з 15.12.2021 (а взагалі перебуває на обліку з 08.12.1987 року), Позивач має номер в реєстрі «Оберіг» 6. Також, у застосунку «Резерв+» зазначено про те, що позивач дані оновив 11.06.2024 року, окремо стоїть позначка про те, дані оновлено вчасно, також, зазначено адресу проживання та номер телефону. Адреса реєстрації та адреса проживання у застосунку «Резерв+» співпадають, а адреса реєстрації підпадає під необхідність перебувати на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Адреса мешкання та відповідний ТЦК та СП, на обліку в якому повинен знаходитись позивач, відповідають вимогам. Витяг з реєстру територіальної громади свідчить про те, що громадянин ОСОБА_1 зареєстрований за адресою місця проживання: АДРЕСА_3 з 23.11.2017. Крім того, 15.05.2022 року позивач був викликаний на роботу для виконання своїх професійних обов`язків та проживав за місцем реєстрації і з того часу місце мешкання не змінював. Неодноразово з місця роботи його документи направлялися до ІНФОРМАЦІЯ_6 , також декілька разів було оформлено бронювання (у 2023 році була письмова довідка, у 2024 вже є витяг із застосунку «Резерв+»), жодного разу питання стосовно місця проживання не виникало, також з`являвся до ТЦК та СП особисто для дооформлення військово-облікового документу (був вклеєний номер з реєстру «Оберіг» №6). Позивач вважає, що він необґрунтовано притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки строки притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП згідно ч.1 ст.38 КУпАП та ч.9 ст.38 КУпАП сплинули ще 08.05.2023 року.

Представником відповідача не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 28.08.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалами суду від 06.10.2025 року та від 04.11.2025 року витребувано докази у відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у заяві, просив скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся.

Суд, заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступного.

Положеннями ч.1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовозобов`язаним.

12 серпня 2025 року посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_7 складено протокол про адміністративне правопорушення №1370 відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч.3 ст.210 КУпАП.

В протоколі зазначено, що 12.08.2025 року о 12.37 при доставці співробітниками поліції гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено факт порушення ним правил військового обліку, а саме змінив місце проживання і не став на військовий облік у ТЦК та СП протягом семи днів, чим порушив ст.37 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу». Перебував у розшуку з 29.07.2025 року.

12 серпня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 винесено постанову №1/1370 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч гривень).

Згідно змісту постанови, 12.08.2025 року о 12.37 при доставці співробітниками поліції гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено факт порушення ним правил військового обліку, а саме змінив місце проживання і не став на військовий облік у ТЦК та СП протягом семи днів, чим порушив ст.37 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу».

Відомості про вручення позивачу копії постанови матеріали справи не містять.

Не погодившись з винесеною постановою та вважаючи її протиправною позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Частинами першою та другою статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також установлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

За приписами ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст.268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Згідно зі ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно п.1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затверджене Постановою КМУ № 154 від 23.02.2024 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Нормами п.п. 12-13 Положення № 154 передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.

У відповідності до положень ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону № 2232-XII.

Відповідно до частини 3 статті 210 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, що затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, і продовжує свою дію на час розгляду справи.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону № 2232-XII, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зокрема, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до пп.пп, 1, 4, 10 п.1 Правил військового обліку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні:

- перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально - первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності;

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на яку посилається т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 за змістом оскаржуваної постанови, взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:

- на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років: які відповідно до статті 14 цього Закону взяті на військовий облік; які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку; які припинили альтернативну (невійськову) службу достроково і відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" підлягають взяттю на військовий облік призовників; які відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та не пройшли базову загальновійськову підготовку; жінки, які виявили бажання проходити базову військову службу, безпосередньо перед направленням на базову військову службу;

- на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань; призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу; жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу; які є кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону;

- на військовий облік резервістів: які зараховані до військового оперативного резерву; які уклали контракт про проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань; резервісти, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України на нове місце проживання.

Громадянам України, взятим на військовий облік, роз`яснюються права та обов`язки, правила військового обліку та відповідальність за порушення цих правил.

За змістом частини 2 вказаної статті взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають жінки, які належать до категорій, зазначених у частині одинадцятій статті 1 цього Закону.

Відповідно до частини 3 ст. 37 вказаного Закону призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.

У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч.4 ст.37 Закону у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).

Згідно ч.5 ст.37 Закону зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України:

1) з військового обліку призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України): які досягли 25-річного віку; які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік в іншому районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за новим місцем проживання; які призвані, направлені чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які пройшли базову загальновійськову підготовку; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби як непридатні до військової служби за станом здоров`я - після підтвердження рішення комісією вищого рівня; які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу; які направлені на альтернативну (невійськову) службу; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу;

2) з військового обліку військовозобов`язаних: які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання; які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; які зараховані до військового оперативного резерву; в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;

3) з військового обліку резервістів: які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання; які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які прийняті на службу до органів і підрозділів цивільного захисту; які досягли граничного віку перебування на службі у військовому резерві або виключені з військового оперативного резерву; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України.

За змістом частини 6 ст.37 Закону виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі;

5) були кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону, але не були прийняті на військову службу за контрактом;

6) звільнені з військової служби за контрактом відповідно до підпунктів «й» або «к» пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

З огляду на викладене незрозуміло яке саме правопорушення утворює склад інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. В оскаржуваній постанові не зазначено дату, час та місце вчинення правопорушення, а також чітку норму порушеного закону.

При цьому, суд не може брати до уваги посилання, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Таким чином, у оскаржуваній постанові не викладено фактичних даних, які б давали можливість з`ясувати зміст правопорушення та вирішити питання про наявність або відсутність у діях або бездіяльності позивача складу адміністративного правопорушення.

Крім того, оскаржувана постанова, долучена позивачем до позовної заяви, не містить підпису особи, яка її винесла та печатки. Надана до суду відповідачем копія постанови є неповною.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку з 08.12.1087 року, а в ІНФОРМАЦІЯ_5 - з 15.12.2021 року.

Позивач має номер в реєстрі «Оберіг» 6.

У застосунку «Резерв+» позивачем дані оновлено вчасно, 11.06.2024 року. Також зазначено адресу проживання та номер телефону. Адреса реєстрації та адреса проживання у застосунку «Резерв+» співпадають.

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади громадянин ОСОБА_1 зареєстрований за адресою місця проживання АДРЕСА_3 з 23.11.2017 року.

За даними довідки від 30.04.2022 року №6309- ОСОБА_1 був взятий на облік внутрішньо переміщених осіб.

Згідно пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні, після отримання статусу ВПО з 15.05.2022 року проживає за місцем реєстрації і з того часу місце мешкання не змінював.

При цьому суд зауважує, що станом на 30.04.2022 року стаття 210 КУпАП не містила частини 3 (третьої) та передбачала відповідальність за ч.1 ст.210 КУпАП за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Отже ОСОБА_1 не можна вважати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, оскільки станом на 30.04.2022 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало, тобто не було передбачено відповідальності за порушення військовозобов`язаними правил військового обліку вчиненими в особливий період (відсутня визначена частиною третьою об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення).

Вирішити питання щодо строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності також не вбачається можливим, оскільки відповідачем не зазначено дату скоєння інкримінованого позивачу правопорушення.

Також встановлено, що відповідачем порушено порядок розгляду справи відносно позивача, в ході якої прийнято оскаржувану постанову. ОСОБА_1 не було своєчасно та належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, не роз`яснено його процесуальні права, не вручено копію постанови.

Відповідно до ч. 1, 2 п. 1, 3 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: - на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; -обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: - письмовими, речовими і електронними доказами; - висновками експертів; - показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч.3 ст.79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова була складена з порушенням вимог КУпАП та без достатньої правової підстави, з огляду на що наявні підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Питання відшкодування судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.139 КАС України.

При ухваленні рішення по справі, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 72-90, 99, 241-246, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №1/1370 від 12.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.12.2025 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 , , АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк