Справа № 280/8984/25
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 грудня 2025 року Справа № 280/8984/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2025 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач), в особі представника адвоката Вишнякова Дмитра Олександровича, до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн., відповідно до постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року в вересні 2025 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн., відповідно до постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року за вересень 2025 року.

Суддею встановлено, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено грубу бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу додаткової винагороди за періоди перебування на стаціонарному лікуванні в результаті поранення, а саме з 01 вересня 2025 року по 30 вересня 2025 року.

Ухвалою суду від 14 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та витребувано від відповідача докази.

16 жовтня 2025 року представником позивача до суду подано відповідь на адвокатський запит від 08 жовтня 2025 року за 3 1571/Вих3ВГ/1245, яким представника повідомлено про те, що правонаступником військової частини НОМЕР_2 з 29 липня 2024 року є Військова частина НОМЕР_1 .

17 листопада 2025 року від представника позивача на адресу суду надійшли докази щодо понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних із розглядом справи на суму 8 000,00 грн.

Ухвалою суду від 28 листопада 2025 року від відповідача по справі повторно витребувано докази по справі.

15 грудня 2025 року на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду від військоовї частини НОМЕР_1 надійшов лист, яким суд повідомлено, що Військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військової частини НОМЕР_2 , а також вказано, що за вересень 2025 року грошове забезпечення та додаткова винагорода згідно постанови Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачена позивачу в повному обсязі.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 з 18 лютого 2025 року, що підтверджено військовим квитком серії НОМЕР_3 від 23 грудня 2024 року.

Відповідно до Довідки Військової частини НОМЕР_1 від 27 вересня 2025 року за № 1571/13042 солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно відповіді військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит від 08 жовтня 2025 року за № 1571/Вих3ВГ/1245 військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військової частини НОМЕР_2 .

28 травня 2025 року позивач під час захисту Батьківщини в результаті ворожих штурмових дій позиції ВП «ЛОМ» в районі н.п. Котлярівка Донецької області отримав тяжке поранення, а саме: наскрізне вогнепальне кульове поранення в/з правого стегна з вогнепальним переломом в/з правої стегнової кістки, ВОНП правої стопи, вогнепальний перелом кісток стопи, гематома калитки, що підтверджується, зокрема, Довідкою військово-лікарської комісії № 2025-0707-1154-2322-3 від 07 липня 2025 року.

Згідно довідки ВЛК від 08 серпня 2025 року за № 2025-0808-1130-3790-7 ОСОБА_1 , внаслідок одержання тяжкої травми пов`язаної із захистом Батьківщини потребує відпустки для лікування після поранення на 60 календарних днів.

На думку позивача, останній, має право на виплату додаткової грошової винагороди в розмірі до 100 000 грн., що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, за період лікування у зв`язку з травмою отриманою під час захисту Батьківщини у вересні 2025 року.

Однак, станом на дату звернення до суду із позовом, виплату додаткової грошової винагороди за періоди лікування у вересні 2025 року позивачу не здійснено.

Позивач, вважаючи протиправними дії щодо ненарахування та невиплати Військовою частиною НОМЕР_1 додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01 вересня 2025 року по 30 вересня 2025 року звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ).

Статтею 1 Закону №2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Абзацом другим частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Постанови №704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

У зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

Водночас, 28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", статті 9-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 28 червня 2023 року № 3161-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" прийняв постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).

Абзацами 1 4 пункту 1-2 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент утримання поранення позивачем 28 травня 2025 року) передбачалось, що виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Верховним Судом у постанові 27 листопада 2024 року у справі № 380/20587/23 здійснено наступний правовий висновок (пункти 39-48).

Аналіз наведених правових норм свідчить, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена Постановою № 168, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовців, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а, з іншого, обмежена строком дії воєнного стану в Україні.

При цьому правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Таким чином, Україна зобов`язана вживати всіх можливих заходів для мотивації військовослужбовців та забезпечення соціальної підтримки членів їхніх сімей.

Соціальний захист військовослужбовців це діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їхньої службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Аналіз наведених норм права, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.

Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Тобто, у випадку позивача, норми Постанови № 168 передбачають умову встановлення, необхідної для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування «пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини». Умова щодо одержання тяжкого поранення (станом на дату виникнення спірних правовідносин) була встановлена для осіб, які претендують на додаткову винагороду перебуваючи у відпустці для лікування після такого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

У цій справі спір стосується наявності чи відсутності підстав для виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до пункту 1-2 Постанови №168 за період з 01 вересня 2025 року по 30 вересня 2025 року.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не заперечується, що 28 травня 2025 року позивач під час захисту Батьківщини в результаті ворожих штурмових дій позиції ВП «ЛОМ» в районі н.п. Котлярівка Донецької області отримав тяжке поранення, а саме: наскрізне вогнепальне кульове поранення в/з правого стегна з вогнепальним переломом в/з правої стегнової кістки, ВОНП правої стопи, вогнепальний перелом кісток стопи, гематома калитки. Вказана інформація також відповідає інформації, вказаній у Довідці військово-лікарської комісії № 2025-0707-1154-2322-3 від 07 липня 2025 року, копія якої міститься в матеріалах справи.

Також, з урахуванням наявної в матеріалах справи довідки ВЛК від 08 серпня 2025 року за № 2025-0808-1130-3790-7 ОСОБА_1 у період з 01 вересня 2025 року по 30 вересня 2025 року перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення пов`язаного із захистом Батьківщини.

Так, у вересні 2025 року позивач мав право на нарахування та виплату спірної винагороди.

При цьому, суд враховує, що згідно наданих представником відповідача до суду витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05 жовтня 2025 року за № 333, розрахунково-платіжної відомості № 625 від 08 жовтня 2025 року та розрахунково-платіжної відомості № 663 від 21 листопада 2025 року позивачу станом на дату ухвалення судового рішення додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень згідно постанови КМУ № 168 за період з 01 вересня 2025 року по 30 вересня 2025 року вже нарахована та виплачена.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повторного зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень згідно постанови КМУ № 168 за вересень 2025 року.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Підстави для розподілу судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено та підписано 15 грудня 2025 року.

Суддя Д.В. Татаринов