Справа № 640/26224/21
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року Київ № 640/26224/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., суддів Войтовича І.І. та Марича Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадеження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства оброни України про визнання нечинними окремих положень нормативно-правового акта, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовною заявою до Кабінету Міністрів України (далі відповідач 1, Кабмін) та Міністерства оборони України (далі відповідач 2, Міноборони), в якому просить суд:

- визнати протиправним та нечинним абзац 2 пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975;

- визнати протиправним та скасувати пункт 17 рішення засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного у протоколі № 31, затвердженого Міністром оборони України 04.03.2021 про відмову ОСОБА_1 в призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи з 01.12.2020, внаслідок поранення, захворювання, пов`язаних із захистом Батьківщини без урахування раніше виплачених сум;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи з 01.12.2020, внаслідок поранення, захворювання, пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2020 відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 26.10.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті.

На виконання положень пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 13.12.2022 № 2825-ІХ "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", адміністративна справа № 640/26224/21 надіслана за належністю до Київського окружного адміністративного суду супровідним листом Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2022 № 03-19/5941/22.

Ухвалою суду від 31.05.2023 адміністративну справу № 640/26224/21 прийнято до провадження, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження колегією у складі трьох суддів, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 09.07.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 13.08.2024 розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку зі зміною групи інвалідності позивача з ІІІ групи на ІІ групу, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги з 01.12.2020, внаслідок поранення, захворювання, пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2020 відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975). Відповідно, обмеження, встановлені абзацом 2 пункту 8 Порядку № 975 є протиправними, оскільки порушують право позивача на отримання належної йому одноразової грошової допомоги у вказаному розмірі.

Представник відповідача 2 подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому наголосив на необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності правових підстав для їх задоволення, оскільки, по-перше, оскаржувана норма Порядку № 975 прийнята на виконання та дублює положення Закону № 2011-ХІІ; по-друге, комісія Міноборони прийняла правомірне рішення відносно позивача, оскільки зміна йому групи інвалідності відбулося понад дворічний термін, після первинного встановлення інвалідності. Також, представник Міноборони зазначив, що правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності позивачу виникли після набрання чинності Законом № 2011-ХІІ, тому пункт 4 статті 16-3 закону № 2011-XII застосовується до позивача. Більше того звернув увагу, що на час первинного встановлення ІІІ групи інвалідності позивачеві (02.12.2015) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла. З дня первинного встановлення III групи інвалідності (02.12.2015) до дня встановлення І групи інвалідності (01.12.2020) минуло понад чотири роки, відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Представник Кабміну подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що спірний Порядок в оскаржуваній частині, прийнятий виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також зауважив, що до компетенції адміністративного суду не належать повноваження встановлення невідповідності актів Кабміну положенням Конституції України, таке право має виключно Конституційний Суду України.

Розглянувши позовну заяву, відзиви на позов, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Відповідно до довідки МСЕК АВ № 0203754 позивачу з 02.12.2015 встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з захворювання, яке пов`язане з захистом Батьківщини на строк до 01.01.2017.

Відповідно до довідки МСЕК від АВ № 1084153 позивачу з 01.12.2020 встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку з захворювання, яке пов`язане з захистом Батьківщини, довічно.

Позивач звернувся 11.02.2021 до Міноборони з заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги з 01.12.2020 у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2020, у зв`язку зі зміною групи інвалідності.

Відповідно до протоколу засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.03.2021 № 31, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки заявнику групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності. Допомога у зв`язку з встановленням III групи інвалідності виплачена в сумі 206 700 грн.

Вважаючи таке рішення Міноборони протиправним, а також вважаючи протиправним абзац 2 пункту 8 Порядку Кабміну № 975, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з наведених норм основного закону у зв`язку з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-ХІІ), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

На момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, діюча на 02.12.2015 редакція Закону № 2011-ХІІ визначала таке.

Відповідно до пунктів першого, другого статті 16 Закону № 2011-ХІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з підпунктом б) пункту першого, пункту другого статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Відповідно до пунктів другого, дев`ятого статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

У редакції на момент призначення позивачу вищої групи інвалідності (ІІ групи), тобто станом на 01.12.2020 Закон № 2011-ХІІ визначав таке.

Відповідно до пункту другого статті 16 Закону № ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи (пункт б) пункту першого статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України (пункт другий статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ).

За приписами пункту четвертого статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється (статтю доповнено абзацом другим згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016).

Таким чином, Закон № 2011-ХІІ визначив розміри одноразової грошової допомоги залежно від встановленої групи інвалідності, а також умови, за яких збільшується її розмір при встановлені вищої групи інвалідності протягом двох років після первинного встановлення інвалідності. При цьому, абзац другий частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ фактично уточнює (конкретизує) зміст абзацу першого вказаної норми Закону № 2011-ХІІ.

У свою чергу відповідно до наведених норм Закону № 2011-ХІІ, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975).

У редакції, яка діяла на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, тобто станом на 02.12.2015, Порядок № 975 визначав таке.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з підпунктом 1 пунктом 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Пунктом 8 Порядку № 975 визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, наведені положення закріплювали, що право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі (з урахуванням раніше виплаченої суми) можливе, якщо вища група інвалідності встановлена рішенням медико-соціальної експертної комісії протягом двох років після первинного встановлення військовослужбовцю інвалідності.

Суд встановив, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності 02.12.2015, а ІІ групу інвалідності 01.12.2020, тобто понад двох років після первинного встановлення інвалідності. При цьому станом на встановлення позивачу ІІ групи інвалідності Порядок № 975 визначив таке.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

За приписами підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється (пункт 8 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ № 335 від 18.05.2017 - застосовується з 1 січня 2017 року).

Як вже зазначав суд, з матеріалів справи встановлено, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності 02.12.2015, а ІІ групу інвалідності 01.12.2020, тобто через понад два роки після первинного встановлення інвалідності, що виключає підстави виплати позивачу одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку зі встановленням вищої групи інвалідності.

Одночасно суд зазначає, що з наведених норм Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975 обидвох редакцій випливає, що Порядок № 975 лише дублює положення Закону № 2011-ХІІ, не визначаючи та не встановлюючи нові норми або механізми їх реалізації, не передбачені положеннями Закону № 2011-ХІІ, тож є такими, що відповідають положенням закону.

Дослідивши подані Кабміном письмові докази та доводи суд дійшов висновку, що спірне положення Порядку № 975 прийнято відповідачем 1 у порядку та у спосіб, що визначені відповідними нормами законодавства для розробки та прийняття нормативно-правових актів Уряду.

Доводи позивача щодо невідповідності спірного положення Порядку № 975 нормам Конституції України не можуть бути предметом дослідження у даній справі, оскільки питання про відповідність нормативно-правових актів Конституції України вирішує виключно Конституційний Суд України.

При цьому суд зазначає, що наведені редакції Закону № 2011-ХІІ діяли на день встановлення позивачу групи інвалідності, а також на момент його звернення до Міноборони з заявою від 11.02.2021 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги з 01.12.2020 у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2020, у зв`язку зі зміною групи інвалідності (з ІІІ на ІІ), а положення Порядку № 975 лише дублювали відповідні норми Закону № 2011-ХІІ, тож приймаючи спірне рішення відносно позивача Міноборони діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, що підтверджує правомірність такого рішення та відсутність у суду правових підстав для його скасування.

Суд також зважає на висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19, що відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється". Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 у справі № 3-192/2020(465/20), яким пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), оскільки цим самим рішенням визначено, що вказаний пункт Закону № 2011-ХІІ втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто застосовується до правовідносин, які виникли після його ухвалення.

З огляду на наведене, суд звертається до положень частини другої статті 152 Конституції України, яка визначає, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України". Окрім цього у статті 97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19, в якій також зазначено, що рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення. Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Враховуючи наведене суд констатує, що в тексті рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 у справі № 3-192/2020(465/20) відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній його частині рішення чітко вказано про те, що пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Більше того судом встановлено, що до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ внесено інформацію щодо його неконституційності 13.04.2022, що свідчить про втрату ним чинності та відсутність підстав для застосування, як і відповідних положень пункту 8 Порядку № 975, прийнятого на підставі Закону № 2211-ХІІ. Також, з 18.06.2024 Порядок № 975 діє в новій редакції постанови Кабміну № 714 та взагалі не містить положень (абзац другий пункт 8), які є предметом оскарження у даній справі.

У взаємозв`язку з вищенаведеним суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваних абзацу 2 пункту 8 Порядку Кабміну № 975 та пункту 17 рішення Міноборони.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У цій справі, відповідачі належними та допустимими доказами довели правовірність прийнятих ним спірних пунктів постанови та рішення.

У свою чергу позивач не спростовував належними і допустимими доказами обставин правомірності оскаржуваних пунктів постанови та рішення відповідачів.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий суддя Басай О.В.

Суддя Войтович І. І.

Суддя Марич Є.В.