Справа № 140/11677/25
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/11677/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевич ,С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Броско Авто» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Броско Авто» (далі ТзОВ «Броско Авто», позивач) звернулося в суд з позовом до Волинської митниці (далі митниця, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №UA186 на суму 10 338,86 грн та за № UA187 на суму 22 745,49 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву зазначили, що ними 15.04.2025 був ввезений на територію України автомобіль легковий, VOLKSWAGEN, моделі TOURAN номер кузову НОМЕР_1 , з умовою поставки DAP UA Zhytomyr, де і здійснювалось митне оформлення. Перевізником даного автомобіля була жителька м. Житомир Наталія Галяс.

Після випуску товару у вільний обіг Волинською митницею проведено документальну невиїзну перевірку дотримання позивачем вимог митного законодавства, за результатами якої складено акт від 10.06.2025 № 62/25/7.3-19/, на який позивачем були подані заперечення, однак такі не були враховані митним органом. На підставі акту перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення №UA187 від 03.07.2025 та №UA186 від 03.07.2025.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач зазначає, що відповідно до абз.2 п.79.2 ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка повинна проводитись не раніше як за 30 днів з дня повідомлення платника про це. Однак, як підтверджує у своєму Акті Відповідач, повідомлення про початок документальної перевірки з наказом б/н, про її проведення до ТОВ «БРОСКО-АВТО» скеровано по пошті 15.05.2025 (отримано ТОВ згідно інформації по трекінгу 590 лише 26.05.2025), а сама перевірка (згідно наказу і Акту) розпочалась 30.05.2025, тобто через 5 днів, з дня скерування відповідного повідомлення.

Також позивач зазначає, що транзитна митна декларація MRN 25CH042Q69T72TQVL4 та інвойс № 15700 від 11.04.2025, про які відповідач стверджує, що вони були отримані та в яких вказана вартість вищевказаного транспортного засобу в розмірі 4440 франків, викликають сумніви з приводу дійсності та достовірності зазначених в них відомостей, оскільки не розкривається будь-яка процедура їх отримання та вартості не підтверджені платіжними документами щодо її оплати.

Також вказує, що при перекладі відповідачем вищевказаної MRN та інвойсу відсутній належним чином засвідчений переклад українською мовою рахунків-фактур, відсутні відповідні листи митних органів Швейцарської Конфедерації, що виключає можливість визнання таких документів належними та допустимими доказами.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного рішення.

Митний орган вважає, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні товару декларантом ТОВ «БРОСКО-АВТО», надано документи, що містять неправдиві відомості про вартість товару і, як наслідок, при декларуванні вищезазначеного товару за МД від 15.04.2025 №25UA16U3 це призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів за вищевказаною МД ТОВ «БРОСКО-АВТО» на загальну суму - 26 467,48 грн., в тому числі: ввізне мито на суму 8 271,09 грн. та податок на додану вартість на суму 18 196,39 грн, чим порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України, оскільки позивачем заявлена митна вартість 3000 євро, а в транзитній MRN 25CH042Q69T72TQVL4 зазначено вартість 4440 швейцарських франків

Інших заяв по суті справи на адресу суду від учасників справи не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Волинською митницею у зв`язку з надходженням листа Державної митної служби України від 12.05.2025 №19/19-01- 02/7/2253 з долученим до нього листом Департаменту транзитних процедур ДМС України від 07.05.2025 №14/14-5 04/7259, зазначено, що відповідно до Конвенції про процедуру спільного транзиту в рамках адміністративної допомоги отримано інформацію про транзитне переміщення з Швейцарської Конфедерації до Республіки Польщі за MRN 25CH042Q69T72TQVL4 від 11.04.2025 товару: легкового автомобіля «транспортний засіб VOLKSWAGEN TOURAN, VIN: НОМЕР_1 », та виявлення різної вартості одного і того ж транспортного засобу, тому було винесено наказ №235 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «БРОСКО-АВТО» вимог законодавства України з питань митної справи».

15.05.2025 року разом із супровідним листом від 15.05.2025 №7.3-2/19/13/5932 до ТзОВ «БРОСКО-АВТО» направлено копію наказу від 15.05.2025 №235 та письмове повідомлення від 15.05.2025 про проведення з 30.05.2025 тривалістю 5 робочих днів документальної невиїзної перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи.

Вищенаведені документи направлено на адресу ТзОВ «БРОСКО-АВТО», що підтверджується квитанцією із трекінговим номером « 590» та бланком рекомендованого повідомлення про вручення, на якому міститься підпис отримувача та відміткою про дату отримання 26.05.2025 року.

За результатами перевірки Волинською митницею під час перевірки визначено митну вартість товару «легкового автомобіля марки: VOLKSWAGEN,- модель: TOURAN,- календарний рік виготовлення: 2012, VIN: НОМЕР_1 » у розмірі 223 792,19 грн., та, встановлено, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні товару декларантом ТОВ «БРОСКО-АВТО», надано документи, що містять неправдиві відомості про вартість товару і, як наслідок, за МД від 15.04.2025 №25UA16U3 встановлені розбіжностей призвели до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів за вищевказаною МД ТОВ «БРОСКО-АВТО», на загальну суму - 26 467,48 грн., чим порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України

За результатами перевірки складено 10.06.2025 складено акт документальної невиїзної перевірки №62/25/7.3-19/17/44956970, яким встановлено порушення ТОВ «БРОСКО-АВТО»:

вимог ст.. 49, ч. 1 ст. 51, п. 2 ч. 2 ст. 52, ч.4 ст. 58, ч. 1 та 8 ст.257, п. 1 ч. 1 ст. 279, п. 1 та 4 ч. 1 ст.266 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита за МД від 15.04.2025 №25UA16U3 на суму 8 271,09 грн.;

пп. в, п. 185.1 ст. 185, п. 187.8 ст. 187, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму на загальну суму 18 196,39 грн.

Не погодившись із виявленими порушеннями позивач скористався правом на подання заперечень. Разом із тим, на думку позивача, вказані заперечення залишились без належного розгляду.

На підставі вищевказаних висновків перевірки, Волинською митницею було прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.07.2025 №UA186 на суму 10 338,86 грн та за № UA187 на суму 22 745,49 грн.

Прийняті податкові повідомлення-рішення були направлені ТзОВ «БРОСКО-АВТО» рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, що підтверджується бланком повідомлення та квитанцією з трекінговим номером. Вказане поштове відправлення було вручено за довіреністю представнику ТзОВ «БРОСКОАВТО» 07.07.2025, про що свідчать відмітки на бланку повернутого рекомендованого повідомлення

Керуюсь статею 56 Податкового кодексу України, 08.05.2025 підприємство подало скаргу до контролюючого органу вищого рівня щодо скасування прийнятих податкових повідомлень-рішень від 03.07.2025 №UA186, від 03.07.2025 № UA187.

За результатом розгляду вказаної скарги Державною митною службою України підготовлено рішення від 09.09.2025 року №1/10-06/13/5793, згідно якого повідомлено про залишення скарги ТОВ «БРОСКО-АВТО» без задоволення, а прийняті податкові-повідомлення рішення без змін.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями ТОВ «БРОСКО-АВТО» звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 271 Митного кодексу України (далі МК України) мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом пунктів 1, 4 частини 1 статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (частина 1 статті 51 МК України).

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина 1 статті 52 МК України).

Згідно з пунктами 1, 2 частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частинами 1, 2 статті 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Статтею 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митна декларація реєструється та приймається митним органом у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації. З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації (частини 1, 5, 8 статті 264 МК України).

За змістом частини 1 статті 266 МК України декларант зобов`язаний: здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Щодо підстав та строків проведення документальної перевірки на які посилається позивач у позові суд зазначає, що відповідно до статті 345 МК України, документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39 - 2 , застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу) , що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації , звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Згідно з підпункту 1 пункту 9-12 розділу XXI Прикінцевих та перехідних положень МКУ повноваження митних органів на проведення документальних перевірок з питань митної справи поновлено з 01.05.2024.

Оформлення митницею титульної сторінки акта перевірки не на номерному бланку, не впливає на висновки акта цієї документальної невиїзної перевірки. Така позиція зазначена і в постанові ВС від 20.10.2020 в справі №816/4605/15, де зроблено висновок, що процедурні порушення з оформлення результатів контрольного заходу не є самостійною підставою для звільнення платника від відповідальності.

Таким чином, порушень порядку проведення перевірки позивача, судом не встановлено.

З матеріалів позову та відзиву відповідача вбачається, що для здійснення митного оформлення товару легкового автомобіля марки: VOLKSWAGEN,- модель: TOURAN,- календарний рік виготовлення: 2012, VIN: НОМЕР_1 подано позивачем до митного оформлення ряд документів: електрону митну декларацію IM40ДЕ за № 25UA101-20012216U3 разом з товаро-супровідними документами: акт огляду, висновок експертного дослідження де вартість товару зазначається 3000 євро.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 352 МК України митні органи під час проведення перевірок можуть використовувати отримані від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

З листа Департаменту транзитних процедур від 07.05.2025 №14/14-5 04/7259, дослідженого судом вбачається, що відповідно до Конвенції про процедуру спільного транзиту в рамках адміністративної допомоги отримано інформацію про транзитне переміщення з Швейцарської Конфедерації до Республіки Польщі за MRN 25CH042Q69T72TQVL4 від 11.04.2025 товару: того самого легкового автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN, VIN: НОМЕР_1 », де зазначена вартість в розмірі 4440 франків, однак при поданні митних документів позивачем вартість вказана, 3000 Євро.

Таким чином, за результатами аналізу та порівняння документів, які подавалися позивачем до митного оформлення та інформації з Служби підтримки з питань спільного транзиту Держмитслужби, митний орган прийшов до висновку про заниження позивачем податкового зобов`язання за ввізним митом та податку на додану вартість, визначеного платником податків за митною декларацією від 15.04.2025 №25UA16U3.

При вирішенні даного спору суд також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі №460/8509/21, які полягають у такому. Верховний Суд зазначив, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, контролюючий орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах. В такому випадку податкове зобов`язання може визначатися контролюючим органом і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску у вільний обіг, за результатами документальної перевірки.

Згідно із частиною першою статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу (частина третя статті 351 МК України). Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки (частина четверта статті 351 МК України).

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо, зокрема, результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно з підпунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Відповідно до підпункту в) пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями, далі - ПК України) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію Україну.

Пунктом 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Згідно з пунктом 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.

За змістом частини першої статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, де внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання.

Суд зазначає, що спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з наявністю у Службі підтримки ДМС України отриманої від уповноважених органів іноземних держав інформації, яка повинна братись до уваги при контролі правильності визначення митної вартості товарів після завершення їх митного оформлення.

Надаючи оцінку даним твердженням відповідача, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 5 статті 45 МК України у випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання органами доходів і зборів належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.

Отже, системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку щодо можливості митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено позивачем порушення законодавства України.

На переконання суду відповідачем не наведено обставин за яких після завершення митного оформлення, виникла обґрунтована підозра, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України позивачем було допущено порушення вимог митного законодавства України, що є самостійною підставою, яка вказує на неправомірність дій у цій частині перевірки.

Схожу позицію сформував і ВС в постанові від 19.05.2023 в справі №140/211/10 де зроблено висновок про ненадання митним органом відомостей, що під час митного оформлення імпортного товару, з приводу документів про походження товару, виданих компетентним органом іноземної держави, касаційною інстанцією зазначено про дотримання позивачем норм законодавства.

Стосовно доданих до відзиву листа від одного до другого структурного підрозділу ДМС України, та листа ДМС України до відповідача про необхідність проведення перевірки через отримання від її Служби підтримки з питань спільного транзиту витягу з відповідної митної бази іноземної держави, копії інвойсу та MRN про транзитне переміщення з Швейцарії до Польщі того самого транспортного засобу з іншою вартістю 4440 франків, на підставі яких відповідач дійшов висновку про невідповідність відомостей про фактурну вартість такого транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта, висновком правовласника про наявність або відсутність порушення прав інтелектуальної власності;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

З дослідженого судом долученого до відзиву відповідачем інвоюсу № 15700 від 11.04.2025 та MRN 25CH042Q69T72TQVL4 від 11.04.25 та їх перекладу на українську мову вбачається, що даний переклад здійснювався ФОП ОСОБА_1 , однак при цьому не зазначено дату проведення такого перекладу та відсутні записи про нотаріальне посвідчення правильності підпису перекладача. Також митним органом не додано будь-яких письмових доказів про замовлення такої роботи у цього ФОП та акта виконаних робіт, відтак відповідачем не дотримано вимог статті 12 Митного кодексу України щодо отримання від відповідної країни належним чином оформлених доказів про надходження товару.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Отже, враховуючи вимоги вищезазначених норм законодавства, суд дійшов висновку, що документально підтверджена інформація отримана від уповноважених органів іноземних держав повинна бути легалізована у спосіб передбачений чинним законодавством України.

Правильність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат".

Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Таким чином лише переклади документів, оформлені з дотриманням зазначених вимог можуть визнаватися належними та допустимими доказами у судовому процесі.

З огляду на матеріали справи, суд встановив, що відповідач не надав перекладених українською мовою та засвідчених у встановленому законом порядку документів, зокрема, декларації MRN 25CH042Q69T72TQVL4 та інвойсу за № 15700. Саме ці документи були покладені в основу висновків про порушення позивачем митного законодавства.

Посилання у відзиві відповідача, що митним органом дотримано процедури отримання від іноземних митних органів копії інвойсу за № 15700 від 11.04.2025 та MRN 25CH042Q69T72TQVL4 від 11.04.2025 суд до уваги не приймає.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 16.09.2014 №1678-VII ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, вчинену у частині політичних положень (преамбула, стаття 1, розділи I, II, VII) 21 березня 2014 року в м. Брюсселі та у частині торговельно-економічних і галузевих положень (розділи III, IV, V, VI) 27 червня 2014 року в м. Брюсселі.

Згідно Протоколу 11 про взаємну адміністративну допомогу в митних справах до угоди про асоціацію між ЄС та його країнами-членами, з одного боку, і Україною з другого боку, сторони домовились, що адміністративне співробітництво є важливим для реалізації та контролю преференційного режиму, наданого відповідно до цієї Глави, та підкреслюють свої зобов`язання боротися з незаконними діями та шахрайством в митних питаннях, пов`язаних з імпортом, експортом, транзитом товарів та їх розміщенням під будь-яким іншим митним режимом або процедурою, зокрема заходи заборони, обмеження або контролю.

Відповідно до ст. 8 вищевказаного Протоколу ІІ запитуваний орган повинен надіслати результати розслідувань органу-заявнику в письмовій формі разом із відповідними документами, завіреними копіями або іншими додатками. Ця інформація може бути надана в комп`ютеризованій формі, якщо орган-заявник не просив про інше.

Крім того митним органом не дотримано вимог п. 1,9,11 Порядку направлення запитів ДМС України до митних служб іноземних держав або їх інформування, затвердженого наказом ДМС України №639 від 06.07.2005, де відповідний запит передбачений лише у випадку здійснення митним органом України провадження в справі про порушення митних правил ( а не після завершення митних процедур та випуску товару у вільний обіг, як відбулось по позивачу), що підтверджується датою з дослідженого судом листа №14/14-0 від 07.05.2025 від одного структурного підрозділу митної служби України до іншого, при цьому оформлення запиту можливе за наявності в митного органу обгрунтованої підозри можливості вчинення порушення митних правил, яку можна підтвердити або спростувати лише шляхом отримання інформації від митної служби компетентного органу іноземної держави з обов`язковою реєстрацією супровідних документів в загальному відділі ДМС України.

Також на виконання вимог Закону України № 2555-IX «Про приєднання України до Конвенції про процедуру спільного транзиту» ДМС України було видано наказ №138 від 17.02.2025, яким затверджено Тимчасовий регламент роботи Служби підтримки з питань спільного транзиту Державної митної служби України, де митним органом було створено Службу підтримки з питань спільного транзиту, яка реєструє та направляє запити від митниць до країн-членів Конвенції щодо надання адміністративної допомоги та отримує відповіді. Розділом 2 частиною 3 цього Тимчасового регламенту передбачено , що запит в тому числі має містити інформацію про: (структурний підрозділ митного органу, посаду та прізвище посадової особи, адресу електронної пошти, номер телефону).

Однак відповідачем до відзиву не додано відповідних документів про надання запитуваної інформації до країни-учасника Конвенції, чи отримання від цієї країни інформації у встановленому порядку як і доказів реєстрації інформації з компетентного органу Швейцарії.

Згідно з ч. 8 ст. 94 КАС України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відсутність дотримання таких вимог унеможливлює визнання вищевказаних документів як належних доказів у справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що надані відповідачем до відзиву копії інвойсу за № 15700 від 11.04.2025 та MRN 25CH042Q69T72TQVL4 від 11.04.2025 не можуть вважатися допустимими доказами у справі, оскільки не відповідають вимогам щодо форми та змісту доказів, передбаченим чинним законодавством.

Відтак вищевказані інвойс та MRN не можуть бути правомірною підставою для формування висновків перевірки щодо наявності порушень з боку позивача.

Відповідні обставини не були враховані відповідачем під час прийняття оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень.

Перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що податкові повідомлення-рішення Вінницької митниці №UA186 та №UA187 від 03.07.2025 є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Верховний Суд у своїх постановах (від 05 березня 2019 року у справі №820/305/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 140/902/19) неодноразово зазначав, що підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань, під час ввезення товарів на митну територію України, може слугувати лише офіційна документально підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, вартості ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника.

Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці слід стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн , сплачений квитанцією від 23.10.2025.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Волинської митниці №UA187 від 03.07.2025 та №UA186 від 03.07.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Броско Авто» судовий збір в сумі 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Броско Авто» (43023, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Марцинюка Андрія, 35; );

Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, с. Римачі, вул. Призалізнична, 13; ).

Суддя С.Ф. Костюкевич