Справа № 947/11759/25
Суддя: Луняченко В. О.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/947/145/25
УХВАЛА

16.12.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі: головуючого судді Луняченка В.О.

за участю:

представника відповідача Рудь В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області , про визнання протиправними та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 27.03.2025 надійшов позов , поданий в інтересах ОСОБА_1 його представником Мунтяну І.І., про визнання протиправними та скасування постанов поліцейського СРПП ВнП №1 Березівського РВП старшого сержанта поліції Миговича Юрія Валентиновича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №292724 за ст. 126 ч.1 КУпАП від 16.04.23; поліцейського СРПП ВнП №1 Березівського РВП старшого сержанта поліції Миговича Юрія Валентиновича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №292725 за ст. 126 ч.1 КУпАП від 16.04.23.

Водночас із позовом стороною позивача заявлялось клопотання про поновлення строків прийняття позову так як про існування постанов, яка є предметом оскарження, позивачу стало відомо лише після того як він звернувся до сервісного центру МВС України щодо обміну водійського посвідчення 01 березня 2025 року.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 07.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача 31.04.2025 надійшло клопотання про залишення позову без розгляду у звязку із порушенням строків оскарження постанов, копії яких на місці їх винесення були надані позивачу про що свідчать наявні на постановах власні підписи ОСОБА_1 .

Представником позивача було заявлено що вказані підписи не належать позивачу та є сфальсифікованими , у звязку із чим заявив клопотання про проведення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 19.06.2025 призначено в адміністративній справі за клопотанням представника позивача судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та зупинено провадження у справі.

В розпорядження експертної установи надано справу № 947/11759/25.

За клопотанням експертів у позивача були відібрані експериментальні зразки підпису та запропоновано надати вільні зразки підпису за період 2023 року, на що представником позивача надано чотири документа за період 2021-2023 років на яких є вільні зразки позивача та заявлено про відсутність інших документів із вільними зразками.

11.09.25 суду повернуто вказану справу з повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку з недостатністю вільних зразків підпису, необхідних для проведення експертизи.

У судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні клопотання та залишення позову без розгляду.

Порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення регламентовано статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до пункту 1 частини першої якої постанову адміністративної комісії по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено у виконавчий комітет (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) відповідної ради або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення визначено статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якою скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

За приписами частин першої, третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, питання, пов`язані з обчисленням строку звернення до адміністративного суду, його поновленням, а також наслідки пропуску такого строку чітко врегульовано вищевказаними положеннями законодавства.

Окрім цього, частина друга статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. На цьому ж наголошено і у частині першій статті 45 цього ж Кодексу, якою передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Наведені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України конкретизують характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №826/22361/15.

У даному випадку, строк звернення до суду щодо оскарження спірних постанов по справі про адміністративне правопорушення регламентовано спеціальним актом законодавства - Кодексом України про адміністративні правопорушення, і такий строк становить десяти днів та обчислюється з дня отримання копії постанови.

до адміністративної відповідальності не впливає автоматично не перебіг строку оскарження.

Приймаючи до уваги положення статті 122 КАС України в частині строків оскарження суд надає оцінку як самому факту наявності власних підписів позивача про отримання копії постанов , яку він оспорює так і факту обізнаності про винесення такої постанови.

Так за змісту самої позовної заяви вбачається що автомобіль , під керуванням позивача було зупинено співробітниками поліції 16 квітня 2023 року, під час руху в смт Петрівка, Березівського району Одеської області , та відносно ОСОБА_1 складено постанову №6843715 за ч.2 ст. 126 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Як зазначає позивач про складення інших постанов і той день йому не було відомо.

Зазначені обставини , з урахуванням неспростованих даних про наявність у постановах власних підписів позивача про отримання копії постанов та відомість самого позивача про те що відносно нього у цей день розглядається адміністративна справа про притягнення до адміністративної відповідальності, що з урахуванням звичайної обачливості дозволили б позивачу протягом тривалого часу з 16 квітня 2023 року по березень 2025 року поцікавиться наслідками притягнення його до адміністративної відповідальності, дозволяє суду прийти до висновку про порушення позивачем строків звернення до суду із оскарженням постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, неодноразово вирішувалось й Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі №9901/546/19 висловлено правову позицію про те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.

Також у постанові від 25.03.2020 у справі №9901/588/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, ЄСПЛ, у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України», нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть стосуватися реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

На цьому наголошено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №800/474/17 (провадження №11-337заі18).

У постанові від 30 квітня 2021 року винесеної у справі 520/15510/19 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду зазначив, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Обставини які встановлені судом дозоляють прийти до висновку що строк звернення до суду із оскарженням постанов від 26.04.2025 було пропущено без поважних причин так як стороною позивача не наведено вагомих і переконливих аргументів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного характеру, що створили суттєві перешкоди ОСОБА_1 у реалізації належного йому права на звернення до адміністративного суду упродовж строку, встановленого для цього законодавством, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачем такого права.

Керуючись ст. ст. 240,241,248,294,295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області , про визнання протиправними та скасування постанов поліцейського СРПП ВнП №1 Березівського РВП старшого сержанта поліції Миговича Юрія Валентиновича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №292724 за ст. 126 ч.1 КУпАП від 16.04.23; поліцейського СРПП ВнП №1 Березівського РВП старшого сержанта поліції Миговича Юрія Валентиновича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №292725 за ст. 126 ч.1 КУпАП від 16.04.23.

Повний текст ухвали складено 16.12.2025..

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Луняченко В. О.