Справа № 240/4699/25
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Житомир

справа № 240/4699/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 26.12.2024 №97 щодо відмови у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 11.05.1995 по 31.12.1997 та з 01.01.1999 по 31.12.2003 та призначити пенсію за віком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.12.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, з огляду на досягнення пенсійного віку та наявність необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком. Враховуючи принцип екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було розглянуто заяву позивача та прийнято рішення від 26.12.2024 року № 97 про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу для призначення позивачу пенсії при досягненні ним 63 років. Так, до страхового стажу не враховано періоди здійснення підприємницької діяльності з 11.05.1995 по 31.12.2016.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, заперечуючи проти позову, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що за принципом екстериторіальності ним було розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду заяви винесено рішення від 26.12.2024 №97 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Зазначає, що за наданими документами до страхового стажу позивача не враховано період здійснення підприємницької діяльності з 11.05.1995 по 31.12.2003, оскільки відсутня довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України та відсутні відомості, а саме суми заробітку для нарахування пенсії згідно з індивідуальними відомостями застрахованих осіб, та період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2016, оскільки відсутні суми і сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей застрахованих осіб. За даними цього ж реєстру, зараховано всі періоди трудової діяльності. Таким чином, за поданими документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 20 років 3 місяці 5 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Таким чином, позивач матиме право на пенсійну виплату 17.11.2026 або при набутті необхідного страхового стажу. Вважає, що діяв правомірно, тому у задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області правом на подання письмових пояснень не скористалась.

Згідно з положеннями ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 24.09.1998 Городоцьким РВ УМВС України у Львівській області.

23.12.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою при призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV .

За принципом екстериторіальності, заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та рішенням від 26.12.2024 №97 відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що страховий стаж позивача становить 20 років 3 місяці 5 днів з необхідних 21 року для призначення пенсії за віком при досягненні віку 63 років, оскільки до страхового стажу не враховано періоди здійснення підприємницької діяльності з 11.05.1995 по 31.12.2016.

Відповідно до довідки Городоцької ДПІ ГУ ДПС у Львівській області від 06.12.2021, позивач перебував на обліку в Городоцькій ДПІ як суб`єкт підприємницької діяльності з 11.05.1995 по 30.12.2016. Також вказана довідка містить інформацію про те, що з 01.01.1998 по 31.12.1998 позивач здійснював діяльність на загальній системі оподаткування, з 01.01.1999 по 31.12.2000 працював на умовах сплати фіксованого податку, а з 01.01.2001 по 31.12.2003 працював на умовах сплати єдиного податку.

Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Львівській області щодо сплати податків від 10.12.2024 №38611/6/13-01-19-04, позивачем як фізичною особою-підприємцем були сплачені податки:

1998 рік - 530,00 грн фіксованого податку, 255,00 грн податку на доходи фізичних осіб;

1999 рік - 1100,00 грн фіксованого податку;

2000 рік - 300,00 грн податку на доходи фізичних осіб;

2001 рік - 700,00 грн єдиного податку з фізичних осіб;

2002 рік - 901,10 грн єдиного податку з фізичних осіб;

2003 рік - 840,00 грн єдиного податку з фізичних осіб.

Окрім того, в матеріалах справи наявний лист Городоцького районного відділу Пенсійного фонду від 15.03.1996 №242 про те, що згідно з поданої позивачем декларації про доходи у Державну податкову інспекцію чистий дохід за 1995 рік склав 60120 тис. крб., та відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.06.1993 №3290 та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України позивач зобов`язаний зареєструватися як платник внесків в органах Пенсійного фонду і сплатити 9% суми чистого доходу в Пенсійний фонд, що становить 5411 тис. крб. Термін сплати до 25 березня 1996 року. Доказів реєстрації позивача як платника внесків в пенсійному органі та доказів сплати ним страхових внесків до Пенсійного фонду матеріали справи не містять.

Позивач, вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо відмови у призначенні йому пенсії, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України Про недержавне пенсійне забезпечення, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Згідно із статтею 24 Закону України №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Таким чином, підприємці при досягненні пенсійного віку мають право на призначення пенсії за віком, проте, зарахування підприємницької діяльності до страхового стажу залежить, зокрема, від того, яку систему оподаткування використовував підприємець до виходу на пенсію, а також від факту підтвердження сплати страхових внесків.

Разом з тим, звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №22-1).

Згідно з пунктом 1.1. Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

За змістом пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

В свою чергу, пунктом 4 Порядку №637 передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:

до 01.05.1993 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;

з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків;

з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Поряд із тим, з 01.05.1993 для осіб, які обрали загальний спосіб оподаткування, період провадження підприємницької діяльності до 01.07.2000 зараховується до страхового стажу за умови надання особою документів про сплату страхових внесків, а з 01.07.2000 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням загальної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Аналізуючи вищенаведене правове регулювання, щодо можливості зарахування до страхового стажу періодів здійснення позивачем підприємницької діяльності з 11.05.1995 по 31.12.1997, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявний лист Городоцького районного відділу Пенсійного фонду від 15.03.1996 №242 про те, що згідно з поданої позивачем декларації про доходи у Державну податкову інспекцію чистий дохід за 1995 рік склав 60120 тис. крб., та відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.06.1993 року №3290 та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України позивач зобов`язаний зареєструватися як платник внесків в органах Пенсійного фонду і сплатити 9% суми чистого доходу в Пенсійний фонд, що становить 5411 тис. крб. Термін сплати до 25 березня 1996 року.

Проте, жодних доказів реєстрації позивача як платника внесків в пенсійному органі та доказів сплати ним страхових внесків до Пенсійного фонду матеріали справи не містять.

Окрім того, відсутня підтверджена належними доказами інформація щодо здійснення позивачем підприємницької діяльності за спрощеною або ж за загальною системою оподаткування за вказаний період. Надані позивачем до суду довідки, видані контролюючими органами також не містять відповідної інформації щодо цієї частини спірного періоду.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог зарахувати до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1999 по 31.12.2003, суд звертає увагу на таке.

Як вже, зазначалось, з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків.

Матеріали справи свідчать, що на підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем надано до суду довідку Городоцької ДПІ ГУ ДПС у Львівській області від 06.12.2021 №10576/АП/13-01-53-02, видану у тім, що позивач перебував на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності з 11.05.1995 по 30.12.2016. Також, вказана довідка містить інформацію про те, що у період з 01.01.1998 по 31.12.1998 позивач здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, з 01.01.1999 по 31.12.2000 на умовах сплати фіксованого податку, а з 01.01.2000 по 31.12.2003 на умовах сплати єдиного податку.

Окрім того, позивачем було надано до суду довідку, видану Головним управлінням ДПС у Львівській області щодо сплати податків від 10.12.2024 №38611/6/13-01-19-04, у якій зазначено, що позивачем як фізичною особою-підприємцем у період здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.1998 по 31.12.2003 було сплачено фіксованого податку в сумі 1630,00 грн, єдиного податку з фізичних осіб в сумі 2441,10грн, податку на доходи фізичних осіб в сумі 555,00 грн:

1998 рік - 530,00 грн фіксованого податку, 255,00 грн податку на доходи фізичних осіб;

1999 рік - 1100,00 грн фіксованого податку;

2000 рік - 300,00 грн податку на доходи фізичних осіб;

2001 рік - 700,00 грн єдиного податку з фізичних осіб;

2002 рік - 901,10 грн єдиного податку з фізичних осіб;

2003 рік - 840,00 грн єдиного податку з фізичних осіб.

Отже, за наведеного правового регулювання суд доходить висновку, що періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.1999 по 31.12.2003 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина та інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в даній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на викладене, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини другої та абзацом 2 частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У позовній заяві позивач просить суд, зокрема, зарахувати до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності та призначити пенсію за віком.

Суд зауважує, що зарахування спірних періодів роботи позивача до страхового стажу є можливим за наслідками розгляду відповідної заяви про призначення чи перерахунок пенсії, тому ураховуючи викладені у цьому рішенні висновки суду та встановлені судом обставини, з метою забезпечення повного, належного і ефективного захисту прав позивача і реального їх поновлення, суд вважає за необхідне застосувати положення частини другої статті 9 та статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України і задовольнити позовні вимоги шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 26.12.2024 №97 щодо відмови у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 23.12.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди його роботи як фізичної особи-підприємця з 01.01.1999 по 31.12.2003.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містить декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає вся сума сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 242-246, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н, 10003, ко ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська обл., Львівський р-н, 79016, ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 26.12.2024 №97 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 23.12.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1999 по 31.12.2003.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 968 (дев"ятсот шістдесят вісім) грн 96 (дев"яносто шість) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 16 грудня 2025 року.

Суддя А.В. Горовенко