Справа № 460/2690/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2025 року м. РівнеСправа №460/2690/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач), у якому (з урахуванням уточненого позову) просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №37 від 23.01.2025 щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити, провести нарахування та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.01.2025, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 29.10.2007 по 15.08.2008, з 29.09.2008 по 19.09.2009, з 07.10.2009 по 17.09.2010, з 18.10.2010 пo 14.06.2011, з 30.06.2011 пo 09.05.2012, з 22.05.2012 пo 11.03.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2024 позивачу виповнилося 60 років, у зв`язку з чим 16.01.2025 він звернувся до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за віком. Однак рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області №37 від 23.01.2025 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу. У рішення зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в російській федерації з 29.10.2007 по 15.08.2008, з 29.09.2008 по 19.09.2009, з 07.10.2009 по 17.09.2010, з 18.10.2010 по 14.06.2011, з30.06.2011 по 09.05.2012, з 22.05.2012 по 11.03.2013, оскільки з 01.01.2023 російською федерацією припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Вважає, що внаслідок протиправного рішення органу Пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії за віком порушено гарантоване державою право позивача на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 19.02.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 28.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що пенсійний вік, визначений частиною третьою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, становить 60 років. Вік позивача становить 60 років. Необхідний страховий стаж відповідно до частини першої, другої, третьої, статті 26 Закону №1058: починаючи з 1 січня 2024 року після досягнення віку 60 років становить - 31 рік; починаючи з 1 січня 2018 року після досягнення 63 років з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року становить 24 34 років; починаючи з 1 січня 2019 року після досягнення 65 років з 1 січня 2029 року 15 років. Згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача становить 29 роки 10 місяців 21 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки від 06.08.2020 № 474 з 29.10.2007 по 15.08.2008, з 29.09.2008 по 19.09.2009, з 07.10.2009 по 17.09.2010, з 18.10.2010 по 14.06.2011, з 30.06.2011 по 09.05.2012, з 22.05.2012 по 11.03.2013 у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Враховуючи вищезазначене, ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення № 37 від 23.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік. Позивач на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує. З урахуванням викладеного, вважає, що оскільки відповідачем не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Крім цього, вважає, що в цій справі необхідно залучити до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та проживає за зареєстрованим 18.12.2024 місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 18.12.2024 №2024/015062471.

16.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Подану заяву відповідно до вимог п. 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ в Донецькій області.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 23.01.2025 №37 ОСОБА_1 відмовлено у призначення пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу 31 рік. При цьому, до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача згідно з довідкою від 06.08.2020 № 474 з 29.10.2007 по 15.08.2008, з 29.09.2008 по 19.09.2009, з 07.10.2009 по 17.09.2010, з 18.10.2010 по 14.06.2011, з 30.06.2011 по 09.05.2012, з 22.05.2012 по 11.03.2013 у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, а свої права порушеними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст.45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

За змістом спірного рішення від 23.01.2025 №37 страховий стаж позивача становить 29 років 10 місяців 21 день, який з урахуванням ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV є достатнім для призначення позивачу пенсії за віком в 2024 році по досягненню нею віку 60 років.

При цьому, згідно з оспорюваним рішенням, до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи у російській федерації з 29.10.2007 по 15.08.2008, з 29.09.2008 по 19.09.2009, з 07.10.2009 по 17.09.2010, з 18.10.2010 по 14.06.2011, з 30.06.2011 по 09.05.2012, з 22.05.2012 по 11.03.2013, що в сукупності становлять 5 років 0 місяців 18 днів.

Відповідач стверджує, що на момент звернення позивача до органу Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії за віком (16.01.2025) Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення є нечинною, оскільки з 29.11.2022 Україна (постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328), а з 01.01.2023 російська федерація припинили участь в такій Угоді.

Позивач у позовній заяві зазначив про необгрунтованість таких доводів відповідача як на підставу неможливості зарахування до його страхового стажу вищевказаних періодів роботи на території російської федерації, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення набрала чинності лише 02.12.2022, натомість у зазначені періоди роботи позивача така Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. Позивач вважає, що за наявності чинних, у період роботи, положень Угоди, що передбачали відповідне право, вона не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Оцінюючи такі доводи позивача, суд враховує, що стаж його роботи на території російської федерації 5 років 0 місяців 18 днів набутий в період дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (з 29.10.2007 по 15.08.2008, з 29.09.2008 по 19.09.2009, з 07.10.2009 по 17.09.2010, з 18.10.2010 по 14.06.2011, з 30.06.2011 по 09.05.2012, з 22.05.2012 по 11.03.2013), а тому повинен обчислюватися відповідно до умов такої Угоди.

Згідно абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Згідно із статтею 2 федерального закону російської федерації №173-ФЗ від 17.12.2001 Про трудові пенсії в російській федерації, який застосовувався до 01.01.2015 року, страховий стаж - та, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до пенсійного фонду російської федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 наведеного вище федерального закону №173-ФЗ до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до пенсійного фонду російської федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального закону від 01.04.1996 № 27-ФЗ Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації (ч.1 ст. 14 федерального закону № 173-ФЗ).

Згідно із частиною другою статті 14 федерального закону №173-ФЗ при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ "Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування" підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у федеральному законі російської федерації від 28.12.2013 № 400-ФЗ Про страхові пенсії (статті 3, 11, 14).

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові від 29.03.2023 у справі №360/4129/20, де колегія суддів дійшла наступних висновків.

…страховий стаж за період роботи позивача […] відповідно до законодавства російської федерації має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації. Водночас, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території російської федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації за цей період.

[…]

Колегія суддів зазначає, що зарахування стажу на пільгових умовах необхідного для призначення відповідної пенсії можливе лише за сукупності законодавчо визначених підстав, що визначають право на пільгову пенсію.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.11.2023 у справі № 560/764/21, від 20.03.2024 у справі 200/11294/20-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом з матеріалів справи, для підтвердження набутого страхового стажу на території російської федерації позивач надав:

трудову книжку серії НОМЕР_1 (дата заповнення 07.10.2009) із записами про роботу на території російської федерації в 6-му тролейбусному парку Державного унітарного підприємства м.Москва «Мосмісттранс» слюсарем по ремонту електроприладів 5-го розряду: №1 - №2 з 29.10.2007 по 15.08.2008; №3 - №4 з 29.09.2008 по 19.09.2009; №5 - №6 з 07.10.2009 по 17.09.2010; №7 - №8 з 18.10.2010 по 14.06.2011; №9 - №10 з 30.06.2011 по 09.05.2012; №11 - №12 з 22.05.2012 по 11.03.2013;

страхове свідоцтво обов`язкового пенсійного страхування від 18.04.2012 №171-453-367-60;

довідку від 17.07.2020 №03/07-31105, видану філією Північно-Східне ДУП «Мосмісттранс», про суми заробітку ОСОБА_1 , що враховується при призначенні пенсії за період жовтень 2007 року березень 2013 року. За змістом довідки зі всіх сум, включених в довідку, проведено відрахування в Пенсійний фонд за встановленими тарифами до 01.01.2001, а за виплатами за періоди роботи після 01.01.2001 проведена виплата єдиного соціального податку в податкові органи Міністерства податків та зборів за встановленими ставками;

архівну довідку б/н, видану філією Північно-Східне ДУП «Мосмісттранс», про перейменування;

довідку від 06.08.2020 №474, видану філією Північно-Східне ДУП «Мосмісттранс» для призначення пенсії, за змістом якої ОСОБА_1 дійсно працював в 6-му тролейбусному парку Державного унітарного підприємства м.Москва «Мосмісттранс» за посадою слюсар по ремонту електроприладів з 29.10.2007 (наказ №224-к від 29.10.2007) по 15.08.2008 (наказ №152-к від 15.08.2008); з 29.09.2008 (наказ №181-к від 29.09.2008) по 19.09.2009 (наказ №174-к від 18.09.2009); з 07.10.2009 (наказ №186-к від 07.10.2009) по 17.09.2010 (наказ №169-к від 19.09.2010); з 18.10.2010 (наказ №189-к від 18.10.2010) по 14.06.2011 (наказ №193-к від 14.06.2011); з 30.06.2011 2011 (наказ №237л.с. від 29.06.2011) по 09.05.2012 (наказ №150л.с. від 10.05.2012); з 22.05.2012 (наказ №175л.с. від 21.05.2012) по 11.03.2013 (наказ №85л.с. від 11.03.2013).

Таким чином, періоди роботи позивача на території рф з 29.10.2007 по 15.08.2008, з 29.09.2008 по 19.09.2009, з 07.10.2009 по 17.09.2010, з 18.10.2010 по 14.06.2011, з 30.06.2011 по 09.05.2012, з 22.05.2012 по 11.03.2013 та сплата страхових внесків за ці періоди до пенсійного фонду російської федерації підтверджені відомостями індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Відтак, вказані періоди трудової діяльності позивача на території рф, що в сукупності становить 5 років 0 місяців 18 днів, підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії 16.01.2025 досяг віку 60 років 1 місяців 1 день та має страховий стаж понад 34 роки.

Отже, в досліджуваній ситуації дотримані умови для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до положень ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV.

Суд вважає, що громадянин України не може бути позбавленим права на соціальний захист у вигляді отримання пенсії, право на яку набуто на території України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на підставі його заяви від 16.01.2025.

Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом скасування рішення від 23.01.2025 №37 та відновленню шляхом зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, зарахувавши до його страхового стажу періоди його роботи на території російської федерації з 29.10.2007 по 15.08.2008, з 29.09.2008 по 19.09.2009, з 07.10.2009 по 17.09.2010, з 18.10.2010 по 14.06.2011, з 30.06.2011 по 09.05.2012, з 22.05.2012 по 11.03.2013.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку 15.12.2024, а звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії відбулося 16.01.2025, то порушене право позивача слід відновити з 16.12.2024.

Щодо доводів відповідача про неможливість виконання судового рішення відповідачем, оскільки позивач проживає на території Рівненської області, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 1 п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (абз. 14 п. 4.2 Порядку №22-1).

Тож у випадку скасування рішення органу Пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії за віком дії зобов`язального характеру щодо її призначення має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Донецькій області.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

З огляду на викладене, суб`єктний склад учасників цієї справи визначений позивачем правильно, а покликання відповідача на неможливість виконання судового рішення зобов`язального характеру суд відхиляє як необґрунтоване.

Вирішуючи спір в частині позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплачувати позивачу пенсію за віком, починаючи з 16.12.2024, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що вищевказана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки вчинення територіальним органом Пенсійного фонду дій, спрямованих на виплату пенсії, після її призначення іншим територіальним органом Пенсійного фонду, безпосередньо передбачено Порядком № 22-1, зокрема, пунктом 4.10 вказаного Порядку, положення якого є обов`язковими до виконання органом Пенсійного фонду. Відтак відсутні підстави зобов`язувати відповідача до вчинення відповідних дій судовим рішенням, оскільки обов`язок органу Пенсійного фонду вчинити такі дії виникає в силу прямої норми закону.

Крім того, позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснювати виплату позивачу пенсію, яка ще не призначена, свідчить, що ця вимога спрямована на майбутнє.

Суд зауважує, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні. Отже позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Враховуючи результати судового розгляду справи, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України суд присуджує документально підтверджені судові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог за рахунок відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.01.2025 №37 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 16.12.2024, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 29.10.2007 по 15.08.2008, з 29.09.2008 по 19.09.2009, з 07.10.2009 по 17.09.2010, з 18.10.2010 по 14.06.2011, з 30.06.2011 по 09.05.2012, з 22.05.2012 по 11.03.2013.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Краматорський р-н, Донецька обл., 84122. ЄДРПОУ/РНОКПП 13486010)

Повний текст рішення складений 16 грудня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко