Справа № 600/441/25-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/441/25-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

15 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Моніча Б.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення невідшкодованої суми матеріальної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 невідшкодованої суми матеріальної шкоди в розмірі 503953,44 грн.

В свою чергу, ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії командира Військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2023 року № 1221 дисциплінарного стягнення - «Попередження про неповну службову відповідність»;

- скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2023 року № 1221 про результати службового розслідування стосовно командира взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення;

- визнати протиправними дії командира Військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2023 року № 1823 дисциплінарного стягнення - «Пониження у військовому званні на один ступінь»;

- скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2023 року № 1823 "Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ";

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 101774,25 грн, які були безпідставно стягнуті з ОСОБА_1 в період з 26.07.2023 р. по 17.10.2024 року, відповідно до наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2023 року № 1221 та від 06.09.2023 року № 1823 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 задоволено в повному обсязі та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову Військової частини НОМЕР_1 та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторін та в зв`язку з необхідністю надання сторонами додаткових доказів на вимогу суду.

03 грудня 2025 року на адресу суду надійшли заяви сторін про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Судова колегія, розглянувши вказані клопотання, а також враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги, визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_1 у період з 20.12.2021 р. по 23.10.2024 р. проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно наказу Військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2024 року №340 ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Під час служби перебував на посаді командира відділення управління командира батареї взводу управління командира батареї гаубичної артилерійської батареї, командира батареї взводу управління командира батареї гаубичної артилерійської батареї, начальником польової лазні взводу забезпечення артилерійського дивізіону, командира взводу матеріально-технічного забезпечення артилерійського дивізіону, такелажником такелажного відділення взводу забезпечення артилерійського дивізіону, гранатометником аеромобільного відділення аеромобільного взводу аеромобільної роти аеромобільного батальйону.

27.05.2023 р. на ім`я начальника тилу заступника начальника логістики Військової частини НОМЕР_1 подано рапорт щодо ОСОБА_1

29.05.2023 р. наказом командира Військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування відносно ОСОБА_1

24.06.2023 р. наказом командира Військової частини НОМЕР_1 продовжено строк проведення службового розслідування, призначеного наказом від 29.05.2023 р. №817.

17.07.2023 р. згідно наказу №1192 командира Військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування відносно ОСОБА_1 .

Матеріали справи містять акт службового розслідування відносно позивача від 18.07.2023 року.

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за № 1221 від 26.07.2023 року (з основної діяльності) про результати службового розслідування стосовно командира взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, а саме пункту 1 наказової частини вказаного наказу завдані державі збитки в результаті втрати майна в розмірі 459984,48 грн, що сталося унаслідок неналежного виконання посадових обов`язків командиром взводу забезпечення артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_1 віднесено на рахунок останнього.

16.08.2023 р. наказом командира Військової частини НОМЕР_1 продовжено строк проведення службового розслідування, призначеного наказом від 17.07.2023 р. №1192.

Згідно довідки розрахунку №1 від 22.08.2023 р. визначено вартість шкоди завданої держави внаслідок нестачі майна служби інфраструктурного забезпечення на загальну суму 65467,40 грн. Згідно відомості щодо визначення залишкової вартості шкоди завданої держави від 22.08.2023 р. вказано загальну суму 41359,20 гривень.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за № 1823 від 06.09.2023 року (з основної діяльності) про результати службового розслідування за фактом нестачі майна взводу забезпечення артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 , а саме пункту 1 наказової частини вказаного наказу завдані державі збитки в результаті втрати майна в розмірі 106826,60 грн, що сталося унаслідок неналежного виконання посадових обов`язків начальником польової лазні взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_1 віднесено на рахунок останнього.

Згідно довідки розрахунку фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 станом на момент виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця військової служби за контрактом штаб-сержанта ОСОБА_1 сума непогашеної дебіторської заборгованості складає 503953,44 гривень.

З метою досудового порядку врегулювання спору Військовою частиною НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» 04.01.2025 року направлено ОСОБА_1 лист від 03.01.2025 року за вихідним № 693/360 із додатками та розрахунком сум заборгованості (номер поштового відправлення 810). Згідно трекінгу відправлень АТ «УКРПОШТА» 17.01.2025 року ОСОБА_1 особисто отримав поштове відправлення із листом, додатками та банківськими реквізитами для сплати заборгованості, однак у десятиденний строк не сплатив добровільно кошти.

В матеріалах справи наявна довідка Військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2025 р. №693/7721 про нараховане грошове забезпечення та здійсненні утримання з грошового забезпечення ОСОБА_1 за шкоду заподіяну державі згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 26.07.2023 р. №1221.

До матеріалів справи додано накладну №21 на видачу 01.02.2023 р. ОСОБА_1 речового майна в сумі 294146,69 грн, накладну №532 на здачу 13.06.2023 р. речового майна, накладну №38 на видачу 19.01.2023 р. військового майна, накладну №48/51 на видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 07.04.2023 р.

Також матеріали справи містять довідку-розрахунок №35 від 21.06.2023 р. на утримання грошових коштів за інвентарне майно, яке було втрачено ВМЗ АДН головним сержантом ОСОБА_1 , на загальну суму 294146,69 грн.

Згідно довідки розрахунку №54 від 15.07.2023 р. визначено утримання грошових коштів за інвентарне майно, яке було втрачено ВМЗ АДН головним сержантом ОСОБА_1 , на загальну суму 165837,79 гривень.

Також, матеріали справи містять пояснення, отримані від ОСОБА_1 31.05.2023 р., в яких вказано, що ним 01.02.2023 р. отримано від лейтенанта ОСОБА_2 майно згідно накладної №21 на видачу речового майна від 01.02.2023 р., а саме 50 наметів УСб 56, 880 шт. матраців казематних та 880 шт. подушок ЗСУ. Разом з тим, під час приймання наметового містечка штаб-сержантом ОСОБА_1 відповідальних осіб, які б могли підтвердити чи спростувати інформацію, викладену в накладній №21 від 01.02.2023 р. не було. Відповідно до посвідчення про відрядження №К-809 від 16 травня, штаб-сержант вибув до села Троянів, з метою здачі наметового містечка.

Крім того, матеріали справи містять пояснення отримані від ОСОБА_1 19.07.2023 р., в яких зазначено про отримання майна згідно накладної №38 від 19.01.2023 р., згідно накладної №48/51 від 07.04.2023 р. Разом з тим, осіб, які б могли підтвердити чи спростувати інформацію, викладену у вказаних накладних не було.

Також, в ході службових розслідувань були відібрані пояснення у начальника служби інфраструктурного забезпечення в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_3 , який повідомив обставини виявлення відсутності військового майна під час передачі наметового містечка Військової частини НОМЕР_1 військовій частині НОМЕР_4 .

Крім того, матеріали справи містять довідку розрахунок непогашеної ОСОБА_1 дебіторської заборгованості в сумі 503953,44 гривень.

У справі містяться матеріали адміністративної справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-15 КУпАП. Згідно постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 14.08.2023 р. №278/3930/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Відтак, вказані обставини стали підставою для звернення Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 до суду.

За результатом розгляду матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість вимог Військової части НОМЕР_1 , які підлягають задоволенню та про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України від 24.03.1999 №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).

Статтею 9 Статуту передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Згідно зі статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року №160-ІХ (далі - Закон №160-ІХ).

Відповідно до частини першої статті 1 вказаного Закону, матеріальна відповідальність - це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

В свою чергу, пряма дійсна шкода, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 1 Закону №160-ІХ, (далі - шкода) - це збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Військове ж майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до частини статті 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Порядок проведення службового розслідування визначено положеннями статті 8 Закону № 160-ІХ.

Так, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Аналізуючи наведене, суд першої інстанції доцільно звернув увагу на те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку винної протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням чи невиконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Правова позиція з даного питання була висловлена Верховним Судом у постанові від 11.11.2020 у справі №333/7160/17. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

За висновками Верховного Суду в частині щодо обставин встановлення та підтвердження вини військовослужбовця, завдання дійсної прямої шкоди державі у постановах від 19.12.2019 у справі №813/3018/16, від 25.03.2020 у справі №825/1000/18 зазначено, що вирішуючи спір у подібних правовідносинах, суд надає правову оцінку доводам учасників справи на предмет наявності порушеного права чи інтересу, в залежності від обставин, установлених у кожному конкретному випадку.

Отже, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовця є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону №160-IX, які виключають матеріальну відповідальність.

В свою чергу, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Тобто, обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає обгрунтованою позицію суду першої інстанції про необхідність встановлення в межах даної справи наявності або відсутності складу правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою державі.

Так, механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608 (далі по тексту - Порядок №608).

Відповідно до п. 2 розділу І службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно з п. 3 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

При цьому, розділом V Порядку №608 визначено порядок оформлення результатів службового розслідування.

Зокрема, відповідно до пунктів 1-6 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 20.12.2021 р. по 23.10.2024 р. проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно наказу Військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2024 р. №340 ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Під час служби перебував на посаді командира відділення управління командира батареї взводу управління командира батареї гаубичної артилерійської батареї, командира батареї взводу управління командира батареї гаубичної артилерійської батареї, начальником польової лазні взводу забезпечення артилерійського дивізіону, командира взводу матеріально-технічного забезпечення артилерійського дивізіону, такелажником такелажного відділення взводу забезпечення артилерійського дивізіону, гранатометником аеромобільного відділення аеромобільного взводу аеромобільної роти аеромобільного батальйону.

Як слідує з матеріалів справи, у рамках проведеного службового розслідування (Акт службового розслідування № 3847 від 23.07.2023), яке було призначено на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 29.05.2023 року за №817, встановлено факт отримання майна ОСОБА_1 . Вказане підтверджується накладною від 01.02.2023 року за № 21, яка містить особистий підпис штаб-сержанта ОСОБА_1 .

Зі змісту Акту №3847 від 23.07.2023 року вбачається, що в ході здачі наметового містечка, у якому дислокувався артилерійський дивізіон Військової частини НОМЕР_1 у районі населеного пункту АДРЕСА_1 , було виявлено нестачу майна підрозділу, яке було передано у тимчасове користування командиру взводу матеріального забезпечення артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_1 . Факт виявлення нестачі та втрати майна, встановлений у ході проведення службового розслідування, документи та доводи, що підтверджують факт встановлення нестач, їх кількісно-оцінну характеристику долучено до матеріалів акту службового розслідування. Службовим розслідуванням зафіксовано, що ОСОБА_1 допустив нестачу майна, переданого йому у тимчасове користування, і тим самим допустив бездіяльність (безконтрольність у збереженні, схоронності військового майна), яка перебуває у причинно-наслідковому зв`язку між виникненням нестачі майна, переданого у тимчасове користування.

У рамках проведеного іншого службового розслідування (Акт службового розслідування № 5057 від 30.08.2023), що призначено на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.07.2023 року за №1192 факт отримання майна ОСОБА_1 підтверджується накладними від 19.01.2023 року за № 38 та від 07.04.2023 року за № 48/51, які містять особистий підпис штаб-сержанта ОСОБА_1 про отримання майна.

Зі змісту Акту №5057 від 30.08.2023 року вбачається, що в ході процедури здачі-приймання посади командира взводу забезпечення артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 відповідно до рапорту командира взводу забезпечення молодшого сержанта забезпечення ОСОБА_4 від 20.08.2023 року за № 16895 було встановлено факт нестачі майна, яке було передано у тимчасове користування командиру взводу забезпечення (згодом після здачі посади командира взводу начальнику польової лазні взводу забезпечення) артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_1 . Факт виявлення нестачі та втрати майна встановлений у ході проведення службового розслідування, документи та доводи, що підтверджують факт встановлення нестач, їх кількісно-оцінну характеристику долучено до матеріалів акту службового розслідування. Службовим розслідуванням зафіксовано, що ОСОБА_1 допустив нестачу майна, переданого йому у тимчасове користування, і тим самим допустив бездіяльність (безконтрольність у збереженні, схоронності військового майна), яка перебуває у причинно-наслідковому зв`язку між виникненням нестачі майна, переданого у тимчасове користування.

В ході проведених службових розслідувань (згідно наказу від 29.05.2023 року за №817 та від 17.07.2023 року за №1192) ОСОБА_1 31.05.2023 р. надав пояснення, в яких вказано, що ним 01.02.2023 р. отримано від лейтенанта ОСОБА_2 майно згідно накладної №21 на видачу речового майна від 01.02.2023 р., а саме 50 наметів УСб 56, 880 шт. матраців казематних та 880 шт. подушок ЗСУ. Разом з тим, під час приймання наметового містечка штаб-сержантом ОСОБА_1 відповідальних осіб, які б могли підтвердити чи спростувати інформацію, викладену в накладній №21 від 01.02.2023 р. не було. Відповідно до посвідчення про відрядження №К-809 від 16 травня, штаб-сержант вибув до села Троянів, з метою здачі наметового містечка. На пропускному пункту наметового містечка, солдати, які перебували на охороні таборового містечка, зв`язавшись зі своїм керівництвом доповіли, що на територію наметового містечка штаб-сержанта ОСОБА_1 не пропустять. У поясненнях від 19.07.2023 р. ОСОБА_1 зазначає про отримання майна згідно накладної №38 від 19.01.2023 р., згідно накладної №48/51 від 07.04.2023 р.

Разом з тим, осіб, які б могли підтвердити чи спростувати інформацію викладену у вказаних накладних не було.

Отже, під час службового розслідування ОСОБА_1 визнавав та не заперечував, що ним було отримано речове майно згідно накладних, які містять його підпис.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, ніяких рапортів з приводу обставин втрати ввіреного йому майна, ОСОБА_1 не подавав.

Надаючи оцінку доводам апелянта (позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним) стосовно відсутності осіб, які б могли підтвердити чи спростувати інформацію викладену у накладних про отримання ним майна, то судова колегія останні відхиляє, оскільки факт проставлення підпису на накладних про отримання речового майна свідчить про взяття ОСОБА_1 на себе повної матеріальної відповідальності за вказане у цих накладних майно.

Факт отримання відповідного майна не заперечувався в суді і самим ОСОБА_1 .

Відтак, відсутність осіб, які б могли підтвердити чи спростувати інформацію викладену у накладних про отримання ним майна, не спростовує та не звільняє військовослужбовця від відповідальності, пов`язаної з неналежним збереженням отриманого майна.

Також судова колегія погоджується з критичною оцінкою суду першої інстанції доводів апелянта (позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним), які були наведені ним як в апеляційній скарзі, так і в зустрічній позовній заяві, щодо обрахунку відсоткового зносу майна, оскільки ОСОБА_1 не було надано жодного доказу та належного обґрунтування ні суду апеляційної інстанції, ні суду першої інстанції стосовно порушення військовою частиною його прав в цій частині.

До того ж, як засвідчується матеріалами справи, під час проведення службових розслідувань ОСОБА_1 не подавав жодних скарг та заперечень відносно встановлених обставин щодо визначення зносу майна.

Окрім того, в межах спірних правовідносин встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом стосовно повідомлення причин і обставин втрати довіреного йому майна. Вказане було виявлено лише у ході процедури здачі-приймання ОСОБА_1 посади командира взводу забезпечення артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується рапортом командира взводу забезпечення молодшого сержанта забезпечення ОСОБА_5 від 20.08.2023 року за № 16895, в якому повідомлялось про встановлення факту нестачі майна, переданого у тимчасове користування командиру взводу забезпечення (згодом після здачі посади командира взводу начальнику польової лазні взводу забезпечення) артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_1 .

Також, судова колегія звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 , будучи 26.07.2023 ознайомленим з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №1221 від 26.07.2023, актом службового розслідування №3847 від 23.07.2023 з додатками, не оскаржив його старшому командирові та не звертався до суду у визначений законом строк.

Більше того, за результатами реалізації вищевказаного наказу уповноваженою особою Військової частини НОМЕР_1 було складено протокол №49 від 26.07.2023 про військове адміністративне правопорушення, передбачене статтею 172-15 КУпАП стосовно ОСОБА_1 за фактом недбалого ставлення військової службової особи до військової служби.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області у справі № 278/3930/23 від 14.08.2023, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-15 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, Житомирським районним судом Житомирської області у постанові від 14.08.2023 р. №278/3930/23 встановлено, що ОСОБА_1 01.02.2023 року отримав майно наметового містечка військової частини НОМЕР_1 та 27 травня 2023 року передав наметове містечко військовій частині НОМЕР_4 . Під час передачі майна наметового містечка було виявлено втрату військового майна, а саме: матрац казематний 181 штука, подушка для військовослужбовців ЗСУ - 423 штуки, комплектуючі до наметів: стійка зовнішня бокова металева 11 штук, стійкі внутрішні тамбурні металеві - 6 штук, зв`язка тамбурна - 4 штуки, кілки металеві із кутниками - 473 штуки, відтяжка мотузяна з ручкою - натяжною 275 штук, стрижні фіксуючі - 725 штук, вікна зовнішні та внутрішні з плівки прозорої - 614 штук, лист металевий для димохідного отвору - 1 штука, вазики - 18 штук, пакунки-чохли для пакування тканих частин - 98 штук, мішок для такелажу - 50 штук, мішок для пакування - 50 штук, ящик для кілків металевих з кутника та фіксуючих стрижнів - 156 штук, кувалди з держаком - 48 штук. Втрата майна відбулась внаслідок недбалого ставлення штаб-сержантом ОСОБА_1 до посадових обов`язків командира взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , чим останній скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, судова колегія приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 повністю визнав свою вину і зобов`язався всі завдані збитки відшкодувати.

Отже, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджено втрату військового майна внаслідок недбалих дій штаб-сержанта ОСОБА_1 , а під час проведення службових розслідувань Військова частина НОМЕР_1 діяла у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 1221 від 26.07.2023 року (з основної діяльності) про результати службового розслідування стосовно командира взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, а саме пункту 1 наказової частини вказаного наказу завдані державі збитки в результаті втрати майна в розмірі 459984,48 грн, що сталося унаслідок неналежного виконання посадових обов`язків командиром взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_1 віднесено на рахунок штаб-сержанта ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за № 1823 від 06.09.2023 року (з основної діяльності) про результати службового розслідування за фактом нестачі майна взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , а саме пункту 1 наказової частини вказаного наказу завдані державі збитки в результаті втрати майна в розмірі 106826,60 грн, що сталося унаслідок неналежного виконання посадових обов`язків начальником польової лазні взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_1 віднесено на його рахунок.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в матеріалах справи наявні надані Військовою частиною НОМЕР_1 належні докази на підтвердження того, що під час службових розслідувань встановлено належними засобами доказування склад правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою державі.

Щодо доводів апелянта про відсутність підпису ОСОБА_1 на наказах, прийнятих на підставі проведених службових розслідувань, то судова колегія відзначає, що у відповідності до вимог ч.6 ст. 8 Закону № 160- IX вказані накази повинні бути доведені під підпис. Однак, недотримання вказаної вимоги не може бути самостійною підставою для їх скасування, якщо інших протиправних дій, бездіяльності за результатами розгляду справи не встановлено.

До того ж, як встановлено судом, ОСОБА_1 надавав свої пояснення в ході проведення службового розслідування, а пізніше за час служби із його щомісячного грошового забезпечення здійснювалось утримання заборгованості у розмірі 20 % в рамках погашення суми, про що йому було відомо ще за час проходження служби. Поряд із цим, з моменту проведення утримань із грошового забезпечення ОСОБА_1 не звертався із скаргами чи відповідними рапортами щодо оскарження результатів службового розслідування.

Підсумовуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів доходить до переконання, що доводи апеляційної скарги фактично дублюють, доводи викладені в зустрічній позовній заяві, які отримали повну та об`єктивну оцінку суду першої інстанції.

Щодо первісного позову про стягнення з ОСОБА_1 невідшкодованої суми матеріальної шкоди завданої Військовій частині НОМЕР_1 у розмірі 503953,44 грн, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону № 160 - IX визначено, що переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Відповідно ст. 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Як встановлено з матеріалів справи, на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , невідшкодований розмір матеріальної шкоди складав 503953,44 грн.

Зі сторони Військової частини НОМЕР_1 суду надані належні докази про надання можливості ОСОБА_1 добровільно відшкодувати завдану шкоду.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції вірно резюмував, що оскільки в межах розгляду даної справи встановлено та доведено наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та вина особи в завданні шкоди, а тому наявні підстави для стягнення невідшкодованого ОСОБА_1 розміру матеріальної шкоди в сумі 503953,44 гривень.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Моніч Б.С. Гонтарук В. М.