Справа № 380/22198/25
Суддя: Кондратюк Юлія Степанівна
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Львів

11 грудня 2025 рокусправа № 380/22198/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кондратюк Ю.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

У С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними дії начальника відділу Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мазурик Надії Михайлівни щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 78413456 від 29.10.2025 року з військової частини НОМЕР_1 в розмірі 32000,00 гривень;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №78413456 від 29.10.2025 з військової частини НОМЕР_1 в розмірі 32000,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що незважаючи на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду військовою частиною НОМЕР_1 , начальником відділу Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мазурик Надією Михайлівною була винесена постанова ВП № 78413456 від 29.10.2025 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн всупереч вимогам ч. 4 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження стосовно того, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Звертає увагу, що пункт 3 частини 5 статті 27 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, що не враховано відповідачем.

Ухвалою судді від 10.11.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 17.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема зазначив, що що стосується дати винесення постанови про стягнення виконавчого збору, то у відповідності до розділу 13 Закону України «Про виконавче провадження» пункт 10-2 ч.4 «визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану», а тому на даний час, постанова про стягнення виконавчого збору може бути винесена у процесі виконання виконавчого провадження, а не лише при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження.

Звертає увагу суду, що згідно Закону України «Про виконавче провадження» стягнення виконавчого збору як і стягнення витрат виконавчого провадження є частиною примусового виконання виконавчого документа, а тому має бути сплачено в обов`язковому порядку.

Ухвалою суду від 21.11.2025 забезпечено участь представника Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судових засіданнях у справі №380/22198/25 в режимі відеоконференції за допомогою Електронного кабінету та власних технічних засобів.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився з технічних причин.

Зважаючи на особливості розгляду справ, передбачених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України), суддя ухвалив продовжити розгляд справи за наявними матеріалами в письмовому провадженні.

Ухвалою суду від 11.12.2025 клопотання Військової частини НОМЕР_1 про призупинення виконання постанови про стягнення виконавчого збору, - повернуто заявнику без розгляду.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 у справі № 380/20241/23, з урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024, зокрема зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 29.02.2016 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року як місяця підвищення доходів, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

17.01.2025 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №380/20241/23.

19.06.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78413456, яку скеровано боржнику для виконання.

Листом від 17.10.2025 позивач повідомив відповідача про те, на даний час, на адресу військової частини ще не надійшло підтвердження щодо зарахування коштів перерахованих для виконання вказаного рішення суду. В свою чергу військова частина НОМЕР_1 вжила всіх обов?язкових дій щодо виконання вищезазначеної постанови та відповідно судового рішення.

Так, юридичною службою військової частини НОМЕР_1 подано рапорт на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі № 380/20241/23. Фінансовою службою військової частини НОМЕР_1 нараховану суму включено в заявку до довольчого фінансового органу на перерахування коштів до військової частини НОМЕР_1 згідно КЕКВ № 2800 за яким виплачуються кошти на погашення судових рішень, з подальшим дублюванням у заявках щомісяця.

29.10.2025 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн у ВП №78413456.

Вважаючи протиправною постанову від 29.10.2025 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн у ВП №78413456, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Змістом спірних правовідносин, які склалися між сторонами, є протиправність постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частинами 1-2 ст. 15 Закону № 1404-VIII передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з пунктами 1-6 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону №1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05.06.2012 № 4901-VI (далі Закон № 4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Приписами ч. 1 ст. 3 Закону № 4901-VI передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно зі статтею 7 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Як встановив суд, на виконанні у Бродівському відділі державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження ВП № 78413456 з примусового виконання виконавчого листа №380/20241/23, виданого Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 29.02.2016 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року як місяця підвищення доходів, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Таким чином, у спірних правовідносинах, що склались у цій справі, вимоги до боржника мають зобов`язальний характер, тоді як за Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень виконуються рішення про стягнення коштів (з боржників, перелік яких визначено частиною першою статті 2 цього Закону), що виключає можливість застосування норм Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень в процесі виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція вказана Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.05.2020 у справі № 336/4615/17, від 09.07.2020 року у справа № 806/2179/16, від 16.09.2020 у справі № 310/1512/17, від 07.10.2020 у справі № 815/3815/17, від 09.12.2020 у справі № 522/19758/18, від 17.03.2021 у справі № 360/3428/20, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються судом під час вирішення наведеного спору.

Також суд критично ставиться до покликань позивача про те, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена не одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Суд звертає увагу, що окремі недоліки постанови, на які вказано у позовній заяві, не можуть бути підставою для скасування правильної за своєю суттю постанови.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржену постанову від 29.10.2025 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн у ВП №78413456, діяв на підставі Закону України Про виконавче провадження та у межах своїх повноважень, тому підстави для скасування спірної постанови та визнання дій протиправними - відсутні.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд дійшов висновку, що поведінка відповідача у спірних правовідносинах відповідає визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, тому у задоволенні позову потрібно відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову, а також ураховуючи положення ст. 139 КАС України, судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 255, 262, 287 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 до Бродівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Відповідач: Бродівський відділ державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (80600, вул. Щурата, буд. 8, м. Броди, Золочівський район, Львівська область, ).

Повне рішення суду складено 11.12.2025.

Суддя Кондратюк Юлія Степанівна