Справа № 380/10225/25
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року м. Львівсправа № 380/10225/25

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідач), в якому просить:

« 1. звільнити заявника як учасника бойових дій та як військовослужбовця на підставі ЗУ «Про судовий збір» від обов`язку оплати судового збору, або відстрочити чи розстрочити обов`язок оплати судового збору.

2. Задовольнити позовну заяву. Визнати незаконними дії та бездіяльність Відповідача.

3. Визнати протиправними бездіяльність військової частини ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 Адреса: АДРЕСА_1 що полягає у нерозгляді рапортів ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ПРО ЗВІЛЬНЕННЯ з військової служби (за сімейними обставинами, враховуючи той факт що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснює постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН код НОМЕР_3 ) яка згідно Висновку ЛКК № 521 від 20.03.2025 р. являється особою, яка потребує постійного стороннього догляду, відсутні інші особи які можуть такий догляд здійснювати), про відпустку, про переведення, та про відпустки за сімейними обставинами, з метою постійного догляду за матір`ю з інвалідністю.

4. Зобов`язати ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 Адреса: АДРЕСА_1 належно розглянути рапорти та погодити рапорти ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ПРО ЗВІЛЬНЕННЯ з військової служби (за сімейними обставинами, враховуючи той факт що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснює постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН код НОМЕР_3 ) яка згідно Висновку ЛКК № 521 від 20.03.2025 р. являється особою, яка потребує постійного стороннього догляду, відсутні інші особи які можуть такий догляд здійснювати), про переведення, та про відпустки за сімейними обставинами, з метою постійного догляду за матір`ю з інвалідністю по суті на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

5. Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу в попередній сумі 17 000 грн».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що має право на звільнення з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами, зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка згідно з висновком ЛКК від 20 березня 2025 року № 521 є особою, яка потребує постійного стороннього догляду, а інші особи, які можуть здійснювати такий догляд, відсутні. З огляду на це позивач звертався до відповідача із низкою рапортів про звільнення з військової служби, проте відповіді на них не отримав, не було ні погодження рапортів, ні відмови. Уважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Також у позовній заяві позивач зазначає, що орієнтовний розмір судових витрат на правничу допомогу, які він очікує понести, становить 17000,00 грн.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 березня 2025 року № 65 позивача зараховано у списки особового складу військової частини НОМЕР_1 ; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 березня 2025 року № 66 позивача призначено на посаду майстра ремонтного відділення ремонтного взводу ремонтно-технічної роти військової частини НОМЕР_1 ; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27 березня 2025 року № 20-РС позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини з 15 березня 2025 року.

Відповідач зазначає, що за час проходження військової служби (з 04 березня 2025 року по 15 березня 2025 року) жодних рапортів про звільнення з військової служби від солдата ОСОБА_1 не надходило. Отже, твердження позивача про бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду його рапортів не відповідає дійсності та вводить суд в оману. Окрім того, позивач наполягає на тому, що командування військової частини НОМЕР_1 не розглядало його рапорти про надання щорічної основної відпустки та відпустки за сімейними обставинами, однак таке твердження теж не відповідає дійсності, позаяк з такими рапортами солдат ОСОБА_1 не звертався.

Відповідач відзначає, що з рапортами про переведення, про надання відпусток за сімейними обставинами з метою постійного догляду за матір`ю з інвалідністю позивач не звертався, що відповідно унеможливлює їх розгляд.

Відповідач вказує, що 03 квітня 2025 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов адвокатський запит від представника позивача адвоката Винниченка М.П. з проханням надати результати розгляду рапортів ОСОБА_1 (без зазначення яких саме рапортів та їх реквізитів). До адвокатського запиту додано рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. За результатами розгляду адвокатського запиту та доданого до нього рапорту 04 квітня 2025 року на адресу представника позивача адвоката Винниченка М.П. засобами поштового зв`язку надано відповідь. Зауважує, що подання рапорту поштою одразу на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 є порушенням встановленого порядку звернення військовослужбовців з рапортами про звільнення.

Щодо підстав звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами відповідач зазначає, що необхідність постійного стороннього догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення позивачем належно не підтверджена. Окрім того, не додано акта обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

З огляду на вказане у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу відповідач зазначає, що оскільки такі витрати ніяк не підтверджені, то вимога про їх компенсацію є незаконною.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 26 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 10 червня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено; витребувано у відповідача належно засвідчені копії усіх рапортів позивача, з яким він звертався до військової частини НОМЕР_1 , а також докази їх розгляду військовою частиною НОМЕР_1 .

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 в період з 04 березня 2025 року по 15 березня 2025 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_4 на посаді майстра ремонтного відділення ремонтного взводу ремонтно-технічної роти військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27 березня 2025 року № 20-РС позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини з 15 березня 2025 року.

24 березня 2025 року представник позивача адвоката Винниченка М.П. засобами поштового зв`язку (трек-номер відправлення 215) звернувся до військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом, в якому, зокрема просив повідомити, які результати розгляду рапортів (зокрема рапорту на звільнення за сімейними обставинами) ОСОБА_1 .

Також до справи долучено копію рапорту на звільнення з військової служби від 24 березня 2025 року та копію квитанції АТ «Укрпошта» з трек-номером 223 (одержувач військова частина НОМЕР_1 ).

Копія рапорту на звільнення з військової служби від 24 березня 2025 року адресована військовій частині НОМЕР_1 , підписана ОСОБА_1 та містить прохання такого змісту: «Прошу звільнити мене, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з лав Збройних сил України у зв`язку із сімейними обставинами (я, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснюю догляд (постійний догляд) Додаток 8 до Порядку 1 за матір`ю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН код НОМЕР_3 ) яка згідно Висновку ЛКК № 521 від 20.03.2025 р. являється особою, яка потребує постійного стороннього догляду. ЇЇ чоловік ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 актовий запис № 271 серія НОМЕР_5 , причина смерті церебральний атеросклероз. Відсутні інші особи які можуть здійснювати такий догляд, згідно підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу». Або ж прошу перевести мене у резерв ЗСУ за місцем мого проживання та реєстрації».

Додатки: «- заява матері про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд, на виконання вимог п. 64 Постанови КМУ від 16 травня 2024 р. № 560; - свідоцтво про народження заявника; - довідка № 22 від 21.02.2023 р. про місця проживання заявника з матір`ю; - копія висновка ЛКК № 521 від 20.03.2025, виданий матері заявника, яка потребує постійного стороннього догляду; - висновок про наявність порушень і необхідність постійного догляду медичні документи матері заявника; - копія паспорта та ІПН код заявника; - копія паспорта та ІПН код матері заявника; - копія свідоцтва про смерть чоловіка матері заявника ОСОБА_3 ; - військовий квиток заявника; - копія безпідставної відмови ІНФОРМАЦІЯ_4 у наданні відстрочки заявнику; - копія звернення матері заявника начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Листом від 02 квітня 2025 року № 1194/1/1282ПС військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивача адвоката Винниченка М.П. у відповідь на його адвокатський запит від 24 березня 2025 року, зокрема про те, що матеріали військовослужбовця на звільнення розглянуті та було прийнято рішення про те, що вони не можуть бути реалізовані у зв`язку з тим, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 необхідність здійснення постійного стороннього догляду для осіб віком понад 18 років має підтверджуватись витягом із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Зазначені документи в матеріалах на звільнення відсутні. У зв`язку з тим, що солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину 15 березня 2025 року надати військовослужбовцю відповідь щодо розгляду його рапорту немає можливості.

Позивач, уважаючи протиправною поведінку відповідача щодо нерозгляду його рапортів про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, про відпустку, про переведення, про відпустку за сімейними обставинами з метою постійного догляду за матір`ю з інвалідністю, звернувся з цим позовом до суду.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 1). Надалі указами Президента України, які Верховна Рада України затверджувала відповідними законами, строк дії воєнного стану в Україні продовжено та такий правовий режим діє й на сьогодні.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, оголошено та проведено загальну мобілізацію в Україні упродовж 90 діб. Надалі строк проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувався згідно з указами Президента України, які щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

За змістом частин першої, другої статті 17 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.

Відповідно до частин першої - третьої статті 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно з абзацами першим - другим частини першої статті 39 Закону № 2232 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232).

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначаються та регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153).

Згідно з абзацом другим пункту 12 Положення № 1153 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до абзаців першого - четвертого пункту 233 Положення № 1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Абзацом першим пункту 234 Положення № 1153 передбачено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

За змістом статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 року за № 1214/42559) затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі Порядок № 531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (пункт 1 розділу І Порядку № 531).

З питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника) (пункт 2 розділу І Порядку № 531).

Рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації (пункт 1 розділу ІІ Порядку № 531).

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІІ Порядку № 531 у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 531).

Пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 531 передбачено, що початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Суд зазначає, що предметом оскарження у цій справі є бездіяльність відповідача, яка, на думку позивача, полягає у нерозгляді поданих ним рапортів про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, про відпустку, про переведення, про відпустку за сімейними обставинами з метою постійного догляду за матір`ю з інвалідністю.

З огляду на предмет розглядуваного позову суд насамперед відзначає, що у позовній заяві позивач не зазначає жодних обставин та не додає до позовної заяви жодних доказів на їх підтвердження щодо звернення до відповідача із рапортами: 1) про відпустку; 2) про переведення; 3) про відпустку за сімейними обставинами з метою постійного догляду за матір`ю з інвалідністю. І лише у прохальній частині позовної заяви позивач вказує про такі рапорти, не зазначаючи водночас ні дат їх подання, ні суб`єктів, яким вони були адресовані.

З метою офіційного з`ясування всіх обставин справи відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України суд своєю ухвалою від 10 червня 2025 року витребував у відповідача належно засвідчені копії усіх рапортів позивача, з яким він звертався до військової частини НОМЕР_1 , а також докази їх розгляду військовою частиною НОМЕР_1 .

На ухвалу суду від 10 червня 2025 року про витребування доказів відповідач подав клопотання від 23 червня 2025 року, в якому повідомляє, що ОСОБА_1 за час проходження військової служби (з 04 березня 2025 року по 15 березня 2025 року) з рапортами до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався, тож надати до суду копії таких рапортів неможливо. 03 квітня 2025 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов адвокатський запит від представника позивача адвоката Винниченка М.П. з проханням надати результати розгляду рапортів ОСОБА_1 (без зазначення яких саме рапортів та їх реквізитів). До адвокатського запиту додано рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. За результатами розгляду адвокатського запиту та доданого до нього рапорту 04 квітня 2025 року на адресу представника позивача адвоката Винниченка М.П. засобами поштового зв`язку надано відповідь (копію цієї відповіді додано до позовної заяви).

Також у відзиві на позовну заяву відповідач повідомляє, що з рапортами про переведення, про надання відпусток за сімейними обставинами з метою постійного догляду за матір`ю з інвалідністю позивач не звертався, що, відповідно, унеможливлює їх розгляд.

Своєю чергою, представник позивача, отримавши вказане клопотання від 23 червня 2025 року та відзив на позовну заяву, не спростував викладені у них твердження відповідача стосовно незвернення позивача до військової частини НОМЕР_1 із рапортами про відпустку, про переведення, про відпустку за сімейними обставинами з метою постійного догляду за матір`ю з інвалідністю, про які він вказує у прохальній частині позовної заяви, та не надав суду жодних доказів на спростування цієї обставини, незважаючи на передбачений частиною першою статті 77 КАС України обов`язок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд зазначає, що звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав позивач обтяжений обов`язком довести «небезпідставність» своїх доводів щодо порушеного права, за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази, зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду. Натомість відповідач належними та допустимими доказами повинен довести правомірність ухваленого ним рішення, вчиненої дії/бездіяльності щодо позивача.

Однак з урахуванням вимог статті 77 КАС України позивач ні під час звернення з позовом до суду, ні після подання відповідачем клопотання від 23 червня 2025 року та відзиву на позовну заяву не довів тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а саме щодо звернення до військової частини НОМЕР_1 із рапортами про відпустку, про переведення, про відпустку за сімейними обставинами з метою постійного догляду за матір`ю з інвалідністю та їх протиправного нерозгляду відповідачем.

Тобто підстави позову у цій частині позивачем не доведені. Натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, свій обов`язок щодо доведення правомірності його поведінки стосовно позивача у межах спірних правовідносин належно виконав.

З урахуванням викладеного підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно нерозгляду рапортів позивача про відпустку, про переведення, про відпустку за сімейними обставинами з метою постійного догляду за матір`ю з інвалідністю та зобов`язання відповідача належно розглянути і погодити такі рапорти відсутні, оскільки в матеріалах справи немає жодних доказів їх подання позивачем, що, відповідно, унеможливлює їх розгляд та погодження відповідачем.

Що ж стосується рапортів про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, то, як встановив суд, такий рапорт був лише один, а саме від 24 березня 2025 року та поданий він засобами поштового зв`язку вже після самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 (15 березня 2025 року).

Згідно з листом-відповіддю військової частини НОМЕР_1 від 02 квітня 2025 року № 1194/1/1282ПС на адвокатський запит представника позивача адвоката Винниченка М.П. від 24 березня 2025 року матеріали військовослужбовця на звільнення розглянуті та прийнято рішення про те, що вони не можуть бути реалізовані у зв`язку з тим, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 необхідність здійснення постійного стороннього догляду для осіб віком понад 18 років має підтверджуватись витягом із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Зазначені документи в матеріалах на звільнення відсутні. У зв`язку з тим, що солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину 15 березня 2025 року надати військовослужбовцю відповідь щодо розгляду його рапорту немає можливості.

Отже, рапорт позивача від 24 березня 2025 року про звільнення з військової служби розглянутий командуванням військової частини НОМЕР_1 , утім з огляду на самовільне залишення позивачем військової частини НОМЕР_1 15 березня 2025 року довести до відома останнього результати розгляду його рапорту від 24 березня 2025 року (надати відповідь за результатами розгляду цього рапорту) відповідач позбавлений будь-якої об`єктивної можливості.

Суд відзначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неухваленні рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Проте суд не знаходить протиправної бездіяльності відповідача щодо нерозгляду рапорту позивача від 24 березня 2025 року про звільнення з військової служби, яка є предметом оскарження у цій справі, оскільки така, з огляду на встановлені судом обставини, відсутня з боку військової частини НОМЕР_1 у рамках розглядуваної справи.

Що ж стосується підстав звільнення позивача з військової служби суд зазначає таке.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232.

За змістом підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Своєю чергою, абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232 передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Отже, однією з підстав для звільнення військовослужбовця (як такого, що висловив своє небажання продовжувати проходження військової служби) з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини є необхідність здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Суд зауважує, що для звільнення з військової служби саме за такою сімейною обставиною військовослужбовець має довести такі факти:

- наявність у батьків військовослужбовця чи батьків його (її) дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю І або ІІ групи;

- необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою з інвалідністю І чи ІІ групи;

- відсутність в такої особи з інвалідністю І або ІІ групи інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Отже, лише за умови підтвердження таких взаємопов`язаних між собою обставин військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої, абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232.

У рапорті від 24 березня 2025 року позивач просив звільнити його з військової служби для здійснення постійного догляду за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка згідно з висновком ЛКК від 20 березня 2025 року № 521 потребує постійного стороннього догляду, а інші особи, які можуть такий догляд здійснювати, відсутні.

Утім позивач не зазначив у рапорті від 24 березня 2025 року, що його матір ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І або ІІ групи та не надав жодних доказів на підтвердження цієї обставини, незважаючи на те, що наявність у батьків військовослужбовця статусу особи з інвалідністю І або ІІ групи є однією із обов`язкових умов для звільнення такого військовослужбовця з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої, абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232.

І лише у позовній заяві позивач покликається на те, що його матір ОСОБА_2 є особою з інвалідністю, проте, знову ж таки, жодних доказів на підтвердження цієї обставини тепер вже до позовної заяви (у якій вказана ця обставина) позивач не надає.

Отже, з огляду на непідтвердження позивачем факту наявності у його матері інвалідності І чи ІІ групи, підстави для його звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої, абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232 у відповідача були відсутні.

За цих обставин підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно нерозгляду рапортів позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та зобов`язання відповідача належно розглянути і погодити такі рапорти відсутні, оскільки відповідний рапорт (який був один) розглянутий відповідачем та правові підстави для звільнення позивача з військової служби відповідно до цього рапорту і доданих до нього документів відсутні.

З огляду на викладене у сукупності суд доходить висновку, що підстав для задоволення позовних вимог щодо: «визнати протиправними бездіяльність військової частини ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 Адреса: АДРЕСА_1 що полягає у нерозгляді рапортів ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ПРО ЗВІЛЬНЕННЯ з військової служби (за сімейними обставинами, враховуючи той факт що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснює постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН код НОМЕР_3 ) яка згідно Висновку ЛКК № 521 від 20.03.2025 р. являється особою, яка потребує постійного стороннього догляду, відсутні інші особи які можуть такий догляд здійснювати), про відпустку, про переведення, та про відпустки за сімейними обставинами, з метою постійного догляду за матір`ю з інвалідністю та зобов`язати ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 Адреса: АДРЕСА_1 належно розглянути рапорти та погодити рапорти ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ПРО ЗВІЛЬНЕННЯ з військової служби (за сімейними обставинами, враховуючи той факт що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснює постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН код НОМЕР_3 ) яка згідно Висновку ЛКК № 521 від 20.03.2025 р. являється особою, яка потребує постійного стороннього догляду, відсутні інші особи які можуть такий догляд здійснювати), про переведення, та про відпустки за сімейними обставинами, з метою постійного догляду за матір`ю з інвалідністю по суті на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - немає.

У процесі розгляду цієї справи суд не встановив інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а решта доводів позивача висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 12 грудня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна