Справа № 587/5210/25
Суддя: Вортоломей І. Г.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 587/5210/25
17 грудня 2025 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Вортоломей І. Г., за участю секретаря судового засідання Бондаренко О. М., представника позивача Мірошниченка А. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлений належним чином.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мірошниченко А. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що 21 жовтня 2025 року ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд, але останній відмовився, що підтверджується його заявою відмови від проходження медичного огляду. У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 відносно нього уповноваженою особою було складено протокол № Х10/25-188 щодо вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, розгляд справи призначено на 30 жовтня 2025 року. ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 в зазначений час не з`явився і протокол був розглянутий у його відсутність та винесено рішення за наявними у матеріалах справи про вчинене адміністративне правопорушення документами, які підтверджується факт не проходження військово-лікарської комісії позивачем у визначений строк, що утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У період з 21 жовтня 2025 року по 30 жовтня 2025 року жодних дій, спрямованих на проходження медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби, позивачем вчинено не було. Від отримання повістки позивач відмовився, хоча у нього було достатньо часу для надання медичних документів. У період воєнного стану відсутність медичних довідок про стан здоров`я позивача у жодному разі не надавала йому права відмовлятись від проходження ВЛК. Клопотання про необхідність перенесення дати проходження медичного огляду позивачем не заявлялись. Щодо невручення направлення на проходження ВЛК, то такі твердження позивача є безпідставними, оскільки позивач відмовився від проходження ВЛК. Тобто дії ІНФОРМАЦІЯ_2 були здійснені у чіткій відповідності до чинного законодавства України.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвокат Мірошниченко А. В., дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із таких підстав.
Відповідно до ст. 244 КАС України під час прийняття рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Доказами у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, як то пояснення сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази надаються суду особами, які беруть участь у справі.
Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 на виконання вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» було запропоновано проходження військово-лікарської комісії (далі ВЛК) та виписано повістку №4959 для проходження ВЛК та визначення призначення на особливий період, від отримання якої ОСОБА_1 відмовився, про що складено Акт відмови від отримання повістки від 21 жовтня 2025 року та зафіксовано на портативний відеореєстратор марки BOBLOV (а.с. 39, а.с.39 зв.б.).
21 жовтня 2025 року виписано направлення, про що здійснено відповідний запис під №32 в «Журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих військовозобов`язаним для проходження медичного огляду», проте ОСОБА_1 від підпису відмовився (а.с. 40), а також виписано картку № НОМЕР_1 обстеження та медичного огляду, від підпису якої ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить його підпис (а.с. 41).
Згідно із власноручно написаною заявою від 21 жовтня 2025 року ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК, мотивуючи тим, що ще триває досудове розслідування по факту відмови від повістки минулого року (а.с. 42).
Уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № Х 10/25-188 від 21 жовтня 2025 року щодо вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку з відмовою від проходження медичного огляду ВЛК та порушення вимоги абз. 4 ч. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації». Розгляд протоколу призначено на 30 жовтня 2025 року на 14 годину 30 хвилин у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , каб. 11. У зазначеному протоколі міститься запис про роз`яснення ОСОБА_1 змісту ст. 63 КУ, прав, передбачених ст. 268 КУпАП, а також про вручення примірника протоколу, що підтверджується його підписом. До протоколу додається: облікова картка, довідка доставки, направлення на ВЛК, заява, медична картка, копія з журналу направлень на ВЛК, копія повістки №4959, акт відмови від отримання повістки, відеозапис з камери «boblov» (а.с. 7). Будь-яких зауважень, клопотань чи пояснень щодо змісту протоколу позивачем зазначено не було.
01 листопада 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлена на адресу ОСОБА_1 копію постанови про накладення адміністративного стягнення від 30 жовтня 2025 року (а.с. 43 зв.б.).
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, і вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни України зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Розділом II Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
При цьому суд зазначає, що статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в України», який затверджено Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан, який продовжувався відповідними Указами Президента України та триває на момент розгляду справи.
Згідно з вимог статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Пунктами 68 80 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, передбачений порядок медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до п. 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Суд виходить з того, що проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 направлено для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період, однак він відмовився від проходження медичного огляду, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст.210 КУпАП.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з ним, повідомлений про дату його розгляду, отримав його примірник, про що свідчать його особисті підписи.
Як підтверджено матеріалами справи, позивач написав власноруч відмову від проходження ВЛК, мотивуючи тим, що досі триває досудове розслідування по факту відмови від повістки минулого року. Проте в позовній заяві позивач вже зазначає підставу для відмови від проходження ВЛК відсутність медичних документів. Однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що на час складання протоколу та винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підставою його відмови від проходження ВЛК було саме відсутність медичної документації.
З відеозапису відмови від отримання повістки для проходження ВЛК жодних підстав відмови ним не зазначено.
Вказана обставина позивачем будь-якими доказами спростована не була, більше того останній у своєму позові фактично не заперечує своєї відмови від проходження ВЛК, мотивуючи це незаконністю дій працівників ТЦК, оскільки позивач вважає, що йому потрібен був час, щоб підготувати необхідні документи для огляду лікарів ВЛК.
Згідно з абз. 3 п. 3.4 розділу 3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.
З цього слідує, що у лікарів ВЛК є доступ до ЕСОЗ для отримання необхідних медичних даних військовозобов`язаного.
Доводи представника позивача про невручення направлення на проходждення ВЛК суд не бере до уваги, оскільки як встановлено з матеріалів справи позивач відмовився від проходження ВЛК.
Вказані письмові докази свідчать про послідовну та чітку відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду ВЛК за направленням міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, від отримання якого відповідач відмовився, що зафіксовано у відповідному журналі.
Слід зауважити, що відомостей відносно того, що позивач не має статусу військовозобов`язаного, чи має підстави для відстрочки від призову під час мобілізації матеріали вказаної адміністративної справи не містять.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 правомірно винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Твердження представника позивача про незаконність та необґрунтованість постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що позовну заяву слід залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Зважаючи на те, що позовну заяву залишено без задоволення, відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати позивачу не відшкодовуються.
На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 73, 77, 78, 134, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І. Г. Вортоломей