Справа № 500/5455/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5455/25

16 грудня 2025 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення, у якій просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 29.03.2025 №0-1918-UA0098539.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач безпідставно визначив податок на нежитлові будівлі належні позивачу, оскільки податкове зобов`язання нараховано не на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

Ухвалою суду від 29.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає їх безпідставними і помилковими. Також зазначає, що в податковому повідомленні-рішенні від 29.03.2025 №0-1918- UA0098539 міститься описка в колонці №9, де помилково зазначено ставку податку 0,30 за період з 01.01.2024 по 31.12.2024. Вказує, що при розрахунку фактично застосовано ставку 0,1% від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. Одночасно зауважує, що спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити суть цього рішення, а відтак таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів внаслідок помилок.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд встановив наступне.

Відповідно до даних ІКС «Податковий блок» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку як платник податків за основним місцем - ГУ ДПС у Тернопільській області, адреса: вул. Вільхова, 17, м. Тернопіль, Тернопільська обл., 46003.

Головним управління ДПС у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.03.2025 №0-1918-UA0098539, яким ОСОБА_1 нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 20959,91 грн за 2024 рік.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення, об`єктом оподаткування, за яким визначено суму податку, є: нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 5904,20 кв.м. за ставкою податку 0,30% за період з 01.01.2024 по 31.12.2024, розмір частки 2952,10.

Зокрема, нежитлове приміщення складається із будівель та споруд колишнього Відкритого акціонерного товариства «Вишнівецький сирзавод» (цільове використання - сирзавод), право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 згідно договору дарування від 18.09.2024, 1/2 частки нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 5904,20 кв.м.

Дане нерухоме майно є комплекс будівель та споруд сир заводу яке складається з:

Будинок контори з вхідною площадкою, літ. А. загальною площею 445,2 кв. м.

Будинок прохідної з вхідною площадкою, літ. Б, загальною площею 26,3 кв. м.

Виробничий будинок з прибудовою, цехом лактози, котельнею, двома навісами, сходами та 5-ма вихідними площадками, літ. В. загальною площею 4555,5 кв. м.

Склад № 1, літ. Г, загальною площею 68,3 кв. м.

Насосна станція № 1, літ. Д., загальною площею 14,3 кв. м.

Склад № 2, літ. Е., загальною площею 332,8 кв. м.

Склад № 3, літ. Є, загальною площею 96,9 кв. м.

Будинок (мойка молокоцистерни), літ. Ж, загальною площею 317 кв. м.

Насосна (каналіз.) з підвалом, літ. З, загальною площею 33,4 кв. м.

Насосна № 2 з вхідною площадкою, літ. И, загальною площею 14,5 кв. м.

Резервуар питної води, 1

Резервуар свіжої води, 2

Резервуар стічних вод, 3

Огорожа 4-10

Димова труба

Вимощення

У силу вимог підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єкта господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення (чинний від 01.01.2001 р.).

Відповідно до ДК 018-2000 клас 1251 «Будівлі промислові» віднесено до групи 125 «Будівлі промислові та склади». Клас 1251 «Будівлі промислові» включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018- 2000 належать до класу 1251 «Будівлі промислові», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573 «Про затвердження національного класифікатора НК 018:2023 та скасування національного класифікатора ДК 018-2000» (набрав чинності 01.01.2024), затверджено новий класифікатор будівель та споруд.

Поряд з тим, він набрав чинності з 01.01.2024, тому під час прийняття рішення Вишнівецької селищної ради № 2324 від 27 червня 2023 року яким встановлено ставки податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки з 01.01.2024, не застосовувався.

Відповідно до технічного паспорта на нежитлові та споруди, що розташована за адресою: смт. Вишнівець, вулиця Вільхова, номер 13, Збаразького району, Тернопільської області, згідно технічних характеристик вказаного об`єкту, він складається з несуче-огороджувальних конструкцій, які утворюють наземні та підземні приміщення, призначені для перебування людей, розміщення устаткування, а також предметів.

З аналізу свідоцтва про придбання позивачем нерухомого майна з електронних торгів, такий об`єкт нежитлової нерухомості належав Відкритому акціонерному товариству "Вишнівецький сирзавод" основним видом економічної діяльності якого згідно відомостей з ЄДРПОУ є "15.51.0 Перероблення молока та виробництво сиру", інші види "51.33.0 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, олією, тваринним маслом та жирами".

Зважаючи на технічні характеристики належного позивачу нежитлового майна та його функціональне призначення, вказана нежитлова нерухомість, є виробничими будинками та спорудами, а відтак відноситься до класу 1251 "Будівлі промисловості" підклас 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості".

Згідно рішення Вишнівецької селищної ради № 2324 від 27 червня 2023 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та плату за землю з 01.01.2024" затверджено додаток № 1 до даного рішення «Положення про оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Згідно додатку № 2 до рішення Вишнівецької селищної ради № 2324 від 27 червня 2023 року встановлено ставки податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, введені в дію з 01 січня 2024 року та визначено ставку податку для будівель підприємств харчової промисловості (код Класифікації будівель та споруд згідно ДК 018-2000 - 1251,5) у розмірі 0,1% від мінімальної заробітної плати за 1 кв. м.

Як слідує із відзиву, відповідач зазначив, що у податковому повідомленні-рішенні від 29.03.2025 №0-1918- UA0098539 міститься описка в колонці №9, де помилково зазначено ставку податку 0,30 за період з 01.01.2024 по 31.12.2024. Вказує, що при розрахунку фактично застосовано ставку 0,1% від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. Разом з тим, з наданих відповідачем додаткових пояснень у справі та доданого до них, як зазначає відповідач, правильного розрахунку з ІКС Податковий блок податкового повідомлення-рішення від 29.03.2025 №0-1918-UA0098539 застосовано все ж таки ставку 0,3% від мінімальної заробітної плати за 1 кв. м. та нараховано податок в розмірі 20959,91 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПКУ платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно із підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПКУ визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПКУ).

Пунктом 266.2 стаття 266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПКУ база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Отже, Законом № 71-VIII запроваджено низку правових норм, що врегулювали питання справляння місцевих податків.

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, в редакції Закону № 71-VIII, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що для нарахування податку на нерухоме майно має бути наявне рішення органу місцевого самоврядування.

При цьому, підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України регламентовано порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Дана норма визначає обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Разом з цим, норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

Рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків приймається до початку наступного бюджетного періоду і набирає чинності з наступного бюджетного періоду. При цьому відповідно до пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

А отже за умови дії підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте.

З урахуванням пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

Водночас, враховуючи зміст норм Податкового кодексу України, Верховна Рада України не є уповноваженою на встановлення місцевих податків, оскільки відповідно до підпункту 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 Податкового кодексу України Верховна Рада України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Суд зауважує, що виключно місцева рада має компетенцію щодо прийняття рішень стосовно встановлення місцевих податків протягом бюджетного періоду, причому таке рішення набуває чинності лише з початку наступного бюджетного періоду, але з урахуванням приписів підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України. І лише з наступного бюджетного періоду контролюючі органи на підставі підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України можуть розпочати справляння місцевого податку.

За змістом пп. 266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Так, рішенням Вишнівецької селищної ради № 2324 від 27 червня 2023 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та плату за землю з 01.01.2024 року" затверджено додаток № 1 до даного рішення - Положення про оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як слідує зі змісту додатку 2 Положення про оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Вишнівецької селищної ради Кременецького району Тернопільської області (далі - Додаток), ставка податку за 1 кв. метр встановлена окремо для юридичних та фізичних осіб в розрізі класифікації будівель та споруд, проведеної відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації №507 від 17.08.2000.

Так зокрема, в додатку 2 міститься розділ "1251 Будівлі промисловості" у якому виокремлено ставки щодо таких будівель та споруд:

1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати;

1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати;

1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати;

1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати;

1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати;

1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати;

1251.7 Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати;

1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянової промисловості ставка податку для фізичних осіб 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати;

1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне ставка податку для фізичних осіб 0,5% від розміру мінімальної заробітної плати.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.

При вирішенні питання чи затверджено ставку податку для будівель, які перебувають у власності позивача, суд вказує на те, що податок, який визначено спірним рішення не нараховано згідно додатку № 2 до рішення Вишнівецької селищної ради № 2324 від 27 червня 2023 року, яким встановлено ставки податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що введені в дію з 01 січня 2024 року, та визначено ставку податку для будівель підприємств харчової промисловості (код Класифікації будівель та споруд згідно ДК 018-2000 - 1251.5) у розмірі 0,1% від мінімальної заробітної плати за 1 кв. м.

Суд також відзначає, що відповідач не навів жодних доводів на підтвердження позиції щодо застосування ставки 0,3 у спірному податковому повідомленні - рішенні.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що відповідно до оскаржуваного ППР кількість місяців оподаткування становить з 01.01.2024 по 31.12.2024. Оскільки з аналізу ППР від 29.03.2025, слідує, що податковим органом враховано та у колонці 3 вказано «дата набуття права власності 18.09.2024», у колонці 9 вказана ставка податку 0,3 з 01.01.2024 по 31.12.2024 (загальний період оподаткування). Проте, виходячи з розрахованої суми податку, позивачу нарахована сума не за 12 місяців 2024 року, а за 4 місяці.

Під час розгляду цієї адміністративної справи представником відповідача у відзиві від 15.10.2025 повідомлено суд про допущену технічну помилку при складенні податкового повідомлення-рішення від 29.03.2025 №0-1918-UA0098539 та зазначено, що рішенням Вишнівецької селищної ради від 27.06.2023 №2324 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та плату за землю з 01.01.2024 р.» встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в с. Вишнівець. Відповідно до додатку 2 до даного рішення ставка податку на «будівлі харчової промисловості» (1251.5) для фізичних осіб становить 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі 7100 гривень. Відповідно ставка податку на «будівлі харчової промисловості» (1251.5) для фізичних осіб в с. Вишнівець становить 7,1 грн за 1. кв.м. Позивачці належить 1/2 нежитлової будівлі, за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 5904,20 кв.м. та податок в 2024 році становить 20959,91 грн (5904,20 кв.м. / 2 * 7,1 грн за 1 кв.м. = 20959,91 грн).

У відзиві на позов відповідач зазначає, що у податковому повідомленні-рішенні від 29.03.2025 №0-1918-UA0098539 міститься запис в колонці №9, в якому помилково вказано ставка податку 0,30 за період з 01.01.2024 по 31.12.2024. Вказує, що помилково розраховано податок на 2024 рік повністю, а не за період з вересня по грудень 2024 року.

У той же час, у додаткових поясненнях на адресу суду від 19.11.2025 відповідач вказує про помилковість тверджень у відзиві і зазначає, що правильним розрахунком з ІКС Податковий блок податкового повідомлення-рішення від 29.03.2025 №0-1918-UA0098539 є застосування ставки все ж таки 0,3% від мінімальної заробітної плати за 1 кв. м., а розрахунковим періодом є з 18.09.2024 (дата державної реєстрації права власності) по 31.12.2024.

Проте, суд, зважаючи на встановлені обставини справи і відповідне правове регулювання, прийшов до висновку про протиправність зазначених висновків відповідача, оскільки при обрахунку податку згідно спірної ППР повинна бути застосована ставка 0,1% мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2024, яка складала 7100 грн, з урахуванням періоду перебування такого майна у власності позивачки з 18.09.2024 по 31.12.2024.

Суд вказує, що сума податку згідно податкового повідомлення-рішення від 29.03.2025 №0-1918-UA0098539 повинна вираховуватись з урахуванням ставки податку 0,1% відповідно до рішення Вишнівецької селищної ради від 27.06.2023 №2324 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та плату за землю з 01.01.2024 р.» за період з 18.09.2024 по 31.12.2024.

Безпідставним застосуванням більшої ставки (0,3 замість 0,1) відповідач необґрунтовано завищив суму податкового зобов`язання в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні від 29.03.2025.

Суд вважає, що за встановлених у цій справі обставин відсутні перешкоди для скасування податкового повідомлення-рішення лише в частині суми необґрунтовано застосованої ставки, оскільки це пов`язано із застосуванням помилкової ставки податку внаслідок безпідставного віднесення оподаткованої площі нерухомого майна до іншого класу будівель.

Часткове скасування податкового повідомлення-рішення із зміною ставки податку в межах цієї справи за умови не заперечення позивачем обов`язку сплати податкового зобов`язання за відповідну площу і визначений період, не може розглядатися як втручання у дискреційні повноваження контролюючого органу або перебирання на себе його функцій. У даному випадку лише уточняється правильна ставка податків в межах податкового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі, № 520/14773/21, від 06 серпня 2024 року у справі № 520/4454/22.

Спірне податкове повідомлення-рішення фіскального органу підлягає скасуванню в частині не через відсутність у платника вказаного податкового обов`язку, а через висновок про неправильний розрахунок відповідачем суми податкового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 (справа №826/15139/16 (К/9901/1450/17), у постанові від 17.04.2018 (справа №2а-10031/12/2670).

Такий підхід узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Так, рішенням Вишнівецької селищної ради від 27.06.2023 №2324 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та плату за землю з 01.01.2024 р.» встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в с. Вишнівець. Відповідно до додатку 2 до даного рішення ставка податку на «будівлі харчової промисловості» (1251.5) для фізичних осіб становить 0,1% від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. Не заперечує таких обставин й позивач у позовній заяві, наполягаючи на застосуванні саме такої ставки податку при розрахунку податкового зобов`язання.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі 7100 гривень. Відповідно ставка податку на «будівлі харчової промисловості» (1251.5) для фізичних осіб в с. Вишнівець становить 7,1 грн за 1. кв.м.

Позивачці належить 1/2 нежитлової будівлі, за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 5904,20 кв.м. згідно договору дарування від 18.09.2024.

Відтак, податок в 2024 році становить 6986,64 грн (5904,20 кв.м. / 2 * 7,1 грн за 1 кв.м./12 місяців = 1746,66 грн за один місяць, загалом за період з 18.09.2024 по 31.12.2024: 1746,66 грн * 4 місяці = 6986,64 грн).

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 29.03.2025 №0-1918-UA0098539 належить скасувати в частині податкового зобов`язання на суму 13973,27 грн (20959,91 грн - 6986,64 грн = 13973,27 грн).

Суд зазначає, що позивачка у позовній заяві не заперечує обов`язку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичною особою, яка є власником об`єктів нежитлової нерухомості, як і площу оподаткового об`єкта. Спірним у цій справі є лише застосована податковим органом ставка і період, які встановлені судом, що не перешкоджає суду визначити податкове зобов`язання із урахуванням встановлених судом обставин.

Діяльність суб`єктів владних повноважень врегульовано законами та підзаконними нормативно-правовими актами, ці правові документи дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Проаналізувавши наведене вище в контексті встановлених обставин в справі, слід зазначити, що податковий орган приймаючи оскаржуване рішення діяв всупереч приписів податкового законодавства, забезпечуючи виконання покладених на контролюючий орган функцій та не повною мірою використовуючи надані законодавством повноваження.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 90 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем - суд дійшов висновку, що спірне рішення є неправомірним та підлягає частковому скасуванню, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Інші доводи та аргументи сторін не мають визначального значення для вирішення цього спору та не впливають на юридичну оцінку спірних правовідносин у цій справі.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити частково.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України). При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).

З урахуванням задоволення позовні вимоги в частині податкового зобов`язання на суму 13973,27 грн, що становить 2/3 від заявлених позовних вимог (20959,91 грн), відповідно, у такій пропорції має бути здійснений розподіл судових витрат на сплату судового збору у цій справі. Аналогічних висновків при розподілі судових витрат дійшов Верховний Суд у справі №320/11116/23, виклавши їх у постанові від 30.07.2025.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 29.03.2025 №0-1918-UA0098539 в частині нарахування податкового зобов`язання на суму 13973,27 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 645,97 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46003 ).

Головуючий суддя Грицюк Р.П.