Справа № 990/45/24
Суддя: Банасько Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРЕМА ДУМКА (розбіжна)
суддів Великої Палати Верховного Суду Банаська О. О., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ткача І. В.
щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2025 року у справі № 990/45/24 (провадження № 11-328заі25)
ПІДСТАВИ ДЛЯ ВИСЛОВЛЕННЯ ОКРЕМОЇ ДУМКИ
Не погоджуємось із висновками Великої Палати Верховного Суду у цій справі стосовно того, що прийняття рішення Вищою радою правосуддя про внесення Президентові України подання про призначення позивачки суддею на підставі Закону України від 04 червня 2020 року № 679-IX«Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі -Закон № 679-IX) щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» завершило процедуру її кваліфікаційного оцінювання.
З урахуванням наведеного вище вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду мала скасувати оскаржуване рішення про задоволення позову з ухваленням нового рішення про закриття провадження у справі з огляду на обраний позивачем неналежний спосіб захисту, позаяк позов щодо оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо кваліфікаційного оцінювання судді без остаточного рішення Вищої ради правосуддя не може бути самостійним предметом судового розгляду.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст і підстави позову
1. У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККС, Комісія), у якому просила визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 29 січня 2024 року № 34/ко-24, яким її визнано такою, що не відповідає займаній посаді, із внесенням подання до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про її звільнення з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва (далі - спірне рішення, оспорюване рішення).
2. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що на час проведення 29 січня 2024 року пленарного засідання, за результатами якого Комісія прийняла спірне рішення, не було правових підстав для призначення її повторного кваліфікаційного оцінювання, яке завершилося рішенням колегії ВККС від 02 жовтня 2019 року № 902/ко-19, оскільки на його підставі ВРП 24 грудня 2020 року прийняла рішення № 3643/0/15-20 про внесення Президентові України подання про призначення її на посаду судді Солом`янського районного суду міста Києва безстроково (далі також - рішення ВРП № 3643/0/15-20). У цьому контексті наголосила, що зазначене рішення ВРП ухвалила у межах її повноважень, у передбачений законом спосіб, на підставі Закону України
№ 679-IX. До того ж, розглядаючи рішення відповідача у складі колегії від 02 жовтня 2019 року № 902/ко-19, ВРП оцінила обставини, у тому числі ті, що навела Громадська рада доброчесності (далі - ГРД) у своєму висновку, та виснувала про відсутність обґрунтованого сумніву щодо її відповідності критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з призначенням її на посаду судді. А отже, перевіривши наявні відомості щодо неї з урахуванням висновку ГРД, ВРП фактично підтвердила рішення відповідача у складі колегії про її відповідність посаді судді, зокрема, за критеріями доброчесності та професійної етики.
3. На підставі викладеного стверджувала, що із прийняттям ВРП рішення
№ 3643/0/15-20 держава визнала той факт, що вона пройшла оцінювання на відповідність займаній посаді судді, оскільки за його результатами належний суб`єкт ухвалив відповідне рішення.
4. Разом із цим навела доводи на спростування висновку ГРД та викладених у спірному рішенні висновків ВККС.
Обставини справи
5. Президент України Указом від 16 квітня 2010 року № 244/2010 призначив ОСОБА_1 на посаду судді Солом`янського районного суду міста Києва строком на п`ять років.
6. 15 квітня 2015 року повноваження позивачки припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який вона була призначена на посаду судді.
7. Рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 ВККС призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема й судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .
8. Рішенням Комісії від 16 березня 2018 року № 54/зп-18 затверджено результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Іспит». Цим рішенням суддю ОСОБА_1 допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
9. 17 квітня 2018 року Комісія у складі колегії провела співбесіду з позивачкою, за результатами якої ухвалила рішення № 377/ко-18, яким визнала підтвердженою інформацію про недостовірність тверджень, які позивачка навела в деклараціях доброчесності судді за 2016 та 2017 роки. Цим рішенням також зупинено кваліфікаційне оцінювання позивачки зі зверненням до ВРП для вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи стосовно неї.
10. Третя Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 29 серпня 2018 року відкрила дисциплінарну справу стосовно судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 за ознаками в її діях дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 19 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а рішенням від 26 вересня 2018 року відмовила у притягненні її до дисциплінарної відповідальності та припинила дисциплінарне провадження.
11. 18 червня 2018 року до ВККС засобами електронного зв`язку надійшов висновок ГРД про невідповідність позивачки критеріям доброчесності та професійної етики.
12. Комісія 02 жовтня 2019 року поновила кваліфікаційне оцінювання судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 та продовжила проведення співбесіди з нею.
13. Позивачка надала Комісії письмові пояснення щодо викладених у висновку ГРД обставин та доводів про її невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики, які підтримала під час співбесіди.
14. За результатом співбесіди з позивачкою Комісія у складі колегії прийняла рішення від 02 жовтня 2019 року № 902/ко-19, яким визнала її такою, що відповідає займаній посаді судді Солом`янського районного суду міста Києва, яка за результатами кваліфікаційного оцінювання набрала 706,875 бала, що становить більше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв.
15. За змістом цього рішення Комісія у складі колегії досліджувала та обговорювала, зокрема, інформацію, яка була вказана у висновку ГРД.
16. В абзаці третьому резолютивної частини цього рішення зазначено, що воно набирає чинності відповідно до абзацу третього підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту ВККС, затвердженого рішенням Комісії від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (далі - Регламент).
17. На підставі пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі - Закон № 193-ІХ) із 07 листопада 2019 року (дня набрання чинності цим Законом) припинилися повноваження членів ВККС.
18. У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з адміністративним позовом до ВККС, у якому просила визнати протиправним і нечинним рішення відповідача від 02 жовтня 2019 року № 902/ко-19 у частині порядку набрання ним чинності.
19. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 07 жовтня 2020 року, яке Велика Палата Верховного Суду постановою від 24 лютого 2021 року залишила без змін, відмовив у задоволенні зазначеного позову.
21. Розглянувши на підставі положень Закону № 679-IX рішення ВККС у складі колегії за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , 24 грудня 2020 року ВРП, керуючись статтею 131, підпунктами 2, 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, підпунктом 3 пункту 2 розділу II Закону № 679-IX, статтями 3, 30, 34, 36, 37, абзацом шостим пункту 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон
№ 1798-VIII), ухвалила рішення № 3643/0/15-20 про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Солом`янського районного суду міста Києва.
22. 01 червня 2023 року ВРП призначила 16 членів ВККС, а отже, сформувала її повноважний склад.
23. 20 липня 2023 року ВККС прийняла рішення № 34/зп-23 про продовження кваліфікаційного оцінювання суддів, зокрема тих, які призначені (обрані) на посаду суддів та яких колегіями ВККС визнано такими, що відповідають займаній посаді судді, проте відповідне питання винесено на розгляд Комісії у пленарному складі через надходження висновку ГРД про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності.
24. 08 листопада 2023 року на адресу ВККС надійшов висновок ГРД у новій редакції про невідповідність позивачки критеріям доброчесності та професійної етики.
25. 08 та 13 листопада ОСОБА_1 надіслала до ВККС пояснення щодо обставин, викладених у висновку ГРД, у яких висловила незгоду з цим висновком та навела аргументи на спростування наведеної у ньому інформації.
26. 29 січня 2024 року ВККС у пленарному складі прийняла спірне рішення, яким визнала суддю Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді, з внесенням до ВРП подання про її звільнення з посади.
27. Це рішення ВККС є предметом оскарження в розглядуваній справі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
28. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 18 липня 2025 року позов задовольнив, визнав протиправним і скасував оспорюване рішення.
29. Ухвалюючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за приписами Закону № 679-ІХ у період відсутності повноважного складу ВККС за наявності рішення, прийнятого колегією ВККС про визнання судді таким, що відповідає займаній посаді, ВРП без її рекомендації чи подання була наділена повноваженнями приймати рішення про внесення Президенту України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено.
30. Крім того, суд першої інстанції зауважив, що за обставин, наближених до обставин, які склалися у цій справі, у постанові від 03 липня 2025 року у справі № 990/383/24 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що в таких ситуаціях процедура кваліфікаційного оцінювання завершується реалізацією рішення ВККС, яким колегія визнала суддю таким, що відповідає займаній посаді.
31. На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що процедура кваліфікаційного оцінювання позивачки завершена з прийняттям рішення ВККС у складі колегії від 02 жовтня 2019 року № 902/ко-19, яким її визнано такою, що відповідає займаній посаді судді Солом`янського районного суду міста Києва, оскільки уповноважений орган - ВРП у визначеному законом порядку перевірив це рішення та реалізував його шляхом прийняття рішення № 3643/0/15-20 про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Солом`янського районного суду міста Києва.
32. Зважаючи на правове регулювання спірних правовідносин та встановлені у справі обставини, суд першої інстанції зазначив, що визначений у рішенні ВККС від 02 жовтня 2019 року № 902/ко-19 порядок набрання ним чинності не впливає і не може впливати на наведені вище висновки суду, оскільки у визначеному законом порядку ВРП реалізувала це рішення.
33. У підсумку суд першої інстанції констатував, що оскільки ВРП як уповноважений станом на 24 грудня 2020 року орган реалізувала рішення ВККС, яким встановлено відповідність позивачки займаній посаді судді, а фактичне повторне проведення кваліфікаційного оцінювання не передбачено чинним законодавством та суперечить принципу правової визначеності, то спірне рішення відповідача є протиправним і підлягає скасуванню.
Подання апеляційної скарги
34. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 29 серпня 2025 року відповідач подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій, стверджуючи, що це рішення не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо законності й обґрунтованості його ухвалення, повноти та об`єктивності аналізу фактичних обставин і зібраних у справі доказів, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
35. На обґрунтування апеляційної скарги скаржник доводить, що чинне станом на дату призначення кваліфікаційного оцінювання позивачки законодавство унормовувало єдиний порядок проведення кваліфікаційного оцінювання суддів для здійснення судової реформи, започаткованої у 2016 році. Зауважує, що пункти 20-23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII у частині кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді є екстраординарними заходами, застосованими законодавцем від імені українського народу, оскільки судова влада, до складу суддівського корпусу якої входять судді, які не відповідають критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності, є такою, що не відповідає очікуванням суспільства. Іншими словами, кваліфікаційне оцінювання суддів на відповідність (невідповідність) займаній посаді було і є необхідним у демократичному суспільстві та відповідає нагальній суспільній потребі. Кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді та кваліфікаційне оцінювання на здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді покликані у своїй сукупності сформувати суддівський корпус за єдиними стандартами.
36. Зауважує, що ВККС, здійснюючи кваліфікаційне оцінювання позивачки, керувалася підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення», статтею 87 Закону № 1402-VIII. У цьому контексті наполягає, що порядок ухвалення відповідних рішень Комісії за наявності в процедурі кваліфікаційного оцінювання окремого судді висновку ГРД є усталеним. Якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Комісія може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді здійснювати правосуддя лише в разі, якщо таке рішення підтримають не менше ніж одинадцять її членів. На час виникнення спірних правовідносин Закон № 1402-VIII не передбачав іншого порядку визначення судді таким, що відповідає займаній посаді, у разі наявності висновку ГРД, крім виконання процедури (підтримання такого рішення пленарним складом Комісії), визначеної частиною першою статті 88 цього Закону.
37. З огляду на викладене наполягає, що прийняття Комісією до розгляду висновку ГРД про невідповідність позивачки критеріям доброчесності та професійної етики, а також зазначення в рішенні Комісії від 02 жовтня 2019 року № 902/ко-19 порядку набрання ним чинності відповідно до підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту відповідає вимогам частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII. Водночас Законом № 679-ІХ не врегульовувалось питання щодо проходження суддями, призначеними на посаду строком на п`ять років, кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, а лише унормовувалася процедура призначення суддів. Відтак переконує, що завершення процедури призначення судді на підставі положень Закону № 679-ІХ не впливає на проходження процедури кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді, яку в спірних правовідносинах Комісія не закінчила, і не було нормативно-правових підстав для закінчення кваліфікаційного оцінювання позивачки після ухвалення колегією Комісії рішення про її відповідність займаній посаді за наявності висновку ГРД про її невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики без розгляду питання про підтримку такого рішення пленарним складом Комісії. У цьому контексті зауважує, що ВККС урахувала рішення ВРП № 3643/0/15-20, однак була зобов`язана закінчити кваліфікаційне оцінювання позивачки шляхом підтримки рішення колегії Комісії її пленарним складом. До того ж позивачка дій ВККС щодо призначення засідання у пленарному складі не оскаржила.
38. Крім того, наполягає, що єдиний статус судді передбачає не тільки однакові гарантії, але й однаковий порядок встановлення відповідності усіх суддів критеріям професійної етики та доброчесності. Визнання протиправним і скасування спірного рішення, на думку представника відповідача, призведе за різними критеріями до непрямої дискримінації суддів, конституційним обов`язком яких є проходження кваліфікаційного оцінювання. Наголошує, що різний підхід до кваліфікаційного оцінювання як єдиної екстраординарної процедури, яку мають пройти усі судді, за ознакою часу його проходження може зумовити висновок, що частина суддів отримує перевагу у виконанні їхнього конституційного обов`язку тільки з огляду на тимчасову «зміну підходу».
39. Насамкінець скаржник наполягає, що висновок суду першої інстанції щодо фактичного завершення кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді позивачки є помилковим та суперечить як чинному законодавству, так і змісту рішення Комісії від 2 жовтня 2019 року № 902/ко-19, яке не набрало чинності відповідно до пункту 3 резолютивної частини цього рішення. З огляду на зазначене також наголошує, що позивачка могла передбачити подальші дії Комісії щодо закінчення її кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді саме у порядку, передбаченому частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII.
Позиція інших учасників справи
40. 29 вересня 2025 року до Великої Палати Верховного Суду надійшов відзив представника позивачки на апеляційну скаргу ВККС, у якому він спростовує доводи апеляційної скарги, просить відмовити у її задоволенні.
41. Зокрема, наполягає, що Закон № 679-IX хоч і не змінював порядок проведення оцінювання на відповідність займаній посаді та не скасовував необхідності проходження суддею такого оцінювання для призначення на посаду, однак чітко визначав послідовну позицію законодавця щодо необхідності проходження суддею оцінювання для майбутнього призначення на посаду та передбачав право ВРП внести подання щодо призначення виключно за умови наявності рішення ВККС у складі колегії про визнання судді таким, що відповідає займаній посаді. Наголошує, що ВРП у визначеному законом порядку перевірила та реалізувала рішення колегії ВККС про визнання позивачки такою, що відповідає займаній посаді, шляхом прийняття рішення № 3643/0/15-20 про внесення Президентові України подання про призначення позивачки на посаду судді. У цьому контексті зазначив, що відповідно до норм частини четвертої статті 37 Закону № 1798-VIII, частини другої статті 796 Закону № 1402-VIII ВРП має право переглянути обставини і висновки ВККС у процедурі оцінювання судді та надати власну оцінку обставинам у межах процедури кваліфікаційного оцінювання щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики або іншим обставинам, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням. Зауважує також, що за обставинами цієї справи під час засідання щодо розгляду питання про внесення Президенту України подання про призначення позивачки на посаду судді ВРП розглядала всі матеріали, які були наявні у суддівському досьє, зокрема рішення колегії ВККС про її відповідність займаній посаді та висновок ГРД про її невідповідність критеріям професійної етики та доброчесності.
42. На противагу твердженням скаржника щодо необхідності застосування до спірних правовідносин вимог частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII зазначає, серед іншого, що в спірному випадку єдиним процедурним моментом (про дотримання якого вказала ВККС у резолютивній частині рішення від 02 жовтня 2019 року № 902/ко-19) була необхідність підтримати рішення колегії Комісії її пленарним складом відповідно до підпункту 4.10.5 пункту 4.10 розділу IV Регламенту. Однак після скасування висновку ГРД рішенням суду, що набрало законної сили, вже не було підстави для розгляду питання про підтримку рішення колегії Комісії її пленарним складом, через яку було відтерміновано набрання чинності зазначеним рішенням її колегії, а отже, не було й умови, з якою закон пов`язує необхідність проведення засідання ВККС у пленарному складі. З огляду на викладене наполягає, що процедура кваліфікаційного оцінювання позивачки є завершеною, правовідносини щодо необхідності подолання негативного висновку ГРД припинилися, а тому ВККС у цьому випадку порушила конституційний принцип правової визначеності щодо обов`язковості судового рішення. У цьому ж контексті зауважує, що на час затвердження ГРД нової редакції висновку щодо позивачки первинний висновок, до якого ГРД внесла зміни, вже був скасований у судовому порядку. Таким чином, висновок ГРД у новій редакції є нікчемним та не створює правових підстав для повернення спірних правовідносин на стадію дослідження суддівського досьє позивачки пленарним складом ВККС.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИСНОВКІВ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
43. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ВККС залишено без задоволення, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 липня 2025 року у справі № 990/45/24 залишено без змін.
44. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що повноваженнями щодо внесення подання про призначення судді на посаду наділена ВРП на підставі статті
131 Конституції України.
45. Водночас відповідно до абзацу шостого пункту 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за результатами кваліфікаційного оцінювання суддя, призначений на посаду строком на п`ять років до набрання чинності Законом № 1401-VIII, повноваження якого припинилися із закінченням строку, на який його було призначено, може бути призначений на посаду за поданням ВРП за умови підтвердження відповідності цій посаді згідно з підпунктами 2 та 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
46. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ВРП уповноважена внести Президенту України подання про призначення на посаду судді, призначеного на посаду строком на п`ять років до набрання чинності Законом № 1401-VIII, виключно за умови, що за результатами кваліфікаційного оцінювання такий суддя підтвердив свою відповідність цій посаді. Натомість у разі відсутності прийнятого уповноваженим органом (ВККС) за результатами кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді рішення про визнання його таким, що відповідає цій посаді, ВРП не має повноважень розглядати питання про внесення Президентові України подання про призначення такого судді на посаду.
47. Проаналізувавши мету Закону № 679-ІХ та положення підпункту 3 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, а також пункту 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що законодавець, прагнучи вирішити нагальне питання забезпечення штатів місцевих судів загальної юрисдикції фактично працюючими суддями, тимчасово - на час відсутності повноважного складу ВККС наділив ВРП повноваженнями щодо внесення Президенту України подань про призначення на посаду суддів, призначених на посаду строком на п`ять років або обраних суддями безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, без рекомендації чи подання ВККС.
48. Разом з тим незмінною залишилася умова внесення ВРП подання, визначена пунктом 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII, а саме підтвердження зазначеними суддями їхньої відповідності займаній посаді за результатами кваліфікаційного оцінювання згідно з підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
49. Велика Палата Верховного Суду також виснувала, що ВРП, реалізуючи свої повноваження згідно зі статтею 131 Конституції України, абзацом шостим пункту 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII та підпунктом 3 пункту 2 розділу II Закону № 679-IX прийняла рішення № 3643/0/15-20 про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Солом`янського районного суду міста Києва без рекомендації Комісії на підставі рішення ВККС у складі колегії від 02 жовтня 2019 року № 902/ко-19, яким визнано суддю Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді.
50. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що процедура кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1., яка передбачена підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, завершилася, враховуючи, що обов`язковою умовою для внесення ВРП Президенту України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, є підтвердження його відповідності цій посаді за результатом кваліфікаційного оцінювання та з огляду на чинність рішення ВРП від 24 грудня 2020 року № 3643/0/15-20 про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Солом`янського районного суду міста Києва.
51. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що прийнятттям ВРП рішення № 3643/0/15-20 рішення ВККС від 02 жовтня 2019 року № 902/ко-19, яким визнано суддю Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді та яке є індивідуальним актом, вичерпало свою дію фактом виконання (реалізації).
52. На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду констатувала, що процедура кваліфікаційного оцінювання щодо позивачки завершилася реалізацією рішення ВККС від 02 жовтня 2019 року № 902/ко-19, яким визнано суддю Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді.
53. Крім того, Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що за наведеного в цій постанові правового регулювання та встановлених у справі обставин процедура оцінювання відповідності займаній посаді щодо судді ОСОБА_1 набула статусу завершеної, відтак вона цілком правомірно очікувала, що її гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) право на повагу до особистого життя в аспекті доступу до обраної професії судді не зазнаватиме втручання, зокрема у спосіб призначення ВККС у пленарному складі її кваліфікаційного оцінювання після прийняття ВРП рішення про внесення Президентові України подання про призначення її на посаду судді Солом`янського районного суду міста Києва.
54. Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи апеляційної скарги відповідача щодо незавершення процедури кваліфікаційного оцінювання позивачки як такі, що не відповідають приписам підпункту 3 пункту 2 розділу II Закону
№ 679-IX та встановленим у цій справі обставинам.
55. Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що межі дискреції ВККС у процедурі оцінювання судді на відповідність займаній посаді не є неосяжними та повинні здійснюватись із дотриманням вимог частини другої статті 19 Конституції України, зокрема в аспекті зобов`язання діяти на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
56. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду виснувала, що спірне рішення ВККС прийняла поза межами процедури кваліфікаційного оцінювання, визначеної Законом № 1402-VIII з урахуванням підпункту 3 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 679-ІХ, що є самостійною та достатньою підставою для визнання цього рішення протиправним.
Підстави висловлення та обґрунтування окремої думки
57. Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
58. З постановою Великої Палати Верховного Суду не погоджуємось, тому, керуючись статтею 34 КАС України висловлюємо окрему думку з таких мотивів.
Щодо правомірності дій ВККС стосовно призначення кваліфікаційного оцінювання судді після рекомендації ВРП про призначення суддею в порядку, визначеному Законом № 679-ІХ
59. Насамперед з урахуванням доводів апеляційної скарги та мотивів прийнятої Великою Палатою Верховного Суду постанови необхідно зосередитись на питанні щодо можливості відновлення ВККС процедури кваліфікаційного оцінювання стосовно суддів, які отримали рекомендацію ВРП про призначення суддею в порядку, визначеному Законом № 679-ІХ, на яке, з нашої точки зору, слід надати ствердну відповідь виходячи з таких міркувань.
60. Відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок і вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
61. Одночасно з набранням чинності зазначеними змінами до Конституції України набрав чинності Закон № 1402-VIII, який, зокрема, містить положення щодо завдань та підстав кваліфікаційного оцінювання суддів, визначення повноважень та порядку діяльності ВККС (розділ V «Кваліфікаційний рівень судді»).
62. Відповідно до пояснювальної записки до проєкту цього Закону його прийняття є одним з ключових етапів судової реформи, що дасть змогу трансформувати систему судоустрою, оновити суддівський корпус відповідно до суспільних очікувань і європейських стандартів, створити ефективну модель функціонування судової влади, яка покликана максимально задовольнити суспільний запит на справедливий суд. З-поміж іншого, законопроєктом доопрацьовано та оновлено положення щодо проведення кваліфікаційного оцінювання, яке проводитиметься за критеріями компетентності (професійної, особистої, соціальної тощо), професійної етики та доброчесності, а також впроваджуються нові механізми стимулювання забезпечення доброчесної поведінки суддів та залучення громадськості до таких процедур.
63. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 93 Закону № 1402-VIII проведення кваліфікаційного оцінювання належить до повноважень ВККС.
64. Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
65. Відтак, на нашу думку, порядок (процедура), в якому має бути проведено таке оцінювання, визначена Законом № 1402-VIII, на що є пряма вказівка в зазначеній нормі. Інших норм, ніж норми глави 1 розділу V, які б встановлювали порядок оцінювання судді, в Законі № 1402-VIII немає.
66. Згідно із частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.
67. Законом № 1798-VIII частину першу статті 88 Закону № 1402-VIII ВККС доповнено абзацом другим, згідно з яким якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Комісія може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.
68. Таким чином, Комісія була зобов`язана розглянути у пленарному складі питання щодо підтримки її рішення, яке ухвалене у колегіальному складі, про відповідність судді ОСОБА_1. займаній посаді для завершення процедури кваліфікаційного оцінювання.
69. Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновок щодо послідовності ухвалення ВККС рішення у разі, якщо ГРД подає висновок, що оцінювана особа (суддя, кандидат на посаду судді) не відповідає критерію професійної етики та доброчесності (зокрема, постанови від 01 липня 2020 року (справа № 9901/489/19), від 17 лютого 2021 року (справа № 9901/18/20), від 24 лютого 2021 року (справа № 9901/605/19), від 08 червня 2022 року (справа № 9901/84/21), від 19 жовтня 2023 року (справа № 9901/57/20) тощо).
70. За обставинами цієї справи, 02 жовтня 2019 року колегія ВККС прийняла рішення № 902/ко-19, яким визнала суддю Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді, але із зазначенням про те, що воно набирає чинності відповідно до абзацу третього підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту ВККС, тобто після розгляду Комісією у пленарному складі питання щодо підтримки рішення про відповідність займаній посаді відповідно до абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII.
71. 07 листопада 2019 року набрав чинності Закон № 193-IX, яким внесено зміни до Закону № 1402-VIII, у зв`язку із чим із 07 листопада 2019 року припинено повноваження членів Комісії.
72. Слід наголосити на тому (і про що зазначалось вище), що постановою Великої Палати Верховного Суду від 24 лютого 2021 року залишено без змін рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року, яким відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до ВККС про визнання протиправним і нечинним рішення відповідача від 02 жовтня 2019 року № 902/ко-19 у частині порядку набрання чинності останнім.
73. За приписами статей 129, 1291 Конституції України, статті 13 Закону України № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
74. 20 червня 2020 року набрав чинності Закон № 679-IX, згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого: ВРП у період відсутності повноважного складу ВККС ухвалює без рекомендації чи подання ВККС рішення про:
1) відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації та про дострокове закінчення відрядження судді;
2) переведення судді відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", а в разі закінчення у такого судді п`ятирічного строку повноважень - внесення Президенту України подання про призначення на посаду судді до суду, визначеного в рекомендації ВККС про переведення, якщо до набрання чинності цим Законом такий суддя пройшов кваліфікаційне оцінювання в порядку, передбаченому законом;
3) внесення Президенту України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, якщо до набрання чинності цим Законом колегією Комісії було визнано суддю таким, що відповідає займаній посаді;
4) внесення Президенту України подання про призначення судді у відставці до суду тієї самої спеціалізації та не вищого рівня (крім Верховного Суду) на підставі заяви такого судді, якщо до набрання чинності цим Законом такий суддя пройшов кваліфікаційне оцінювання в порядку, передбаченому законом;
5) внесення змін до порядку відрядження судді до іншого суду тієї самої спеціалізації.
75. Набрання чинності зазначеними положеннями Закону № 679-ІХ стало підставою для ухвалення ВРП рішення від 24 грудня 2020 року № 3643/0/15-20 про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі рішення ВККС у складі колегії за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1.
76. У контексті наведених обставин, а також враховуючи, що ВККС продовжено кваліфікаційне оцінювання суддів (зокрема тих, які призначені (обрані) на посаду суддів та яких колегіями ВККС визнано такими, що відповідають займаній посаді судді, проте відповідне питання винесено на розгляд Комісії у пленарному складі через надходження висновку ГРД про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності), необхідно встановити, чи вважається завершеним кваліфікаційне оцінювання судді фактом ухвалення рішення комісії у колегіальному складі від 02 жовтня 2019 року та чи змінив Закон № 679-ІХ встановлений законом порядок кваліфікаційного оцінювання судді займаній посаді.
77. Відповідь на поставлені питання можна отримати лише здійснивши аналіз приписів Закону № 679-ІХ у зіставленні із Законом № 1402-VIIІ.
78. Так, відповідно до пояснювальної записки проєкту Закону № 679-ІХ його прийняття було обґрунтовано необхідністю збереження рівномірного навантаження в окремих місцевих судах загальної юрисдикції, які неприйнятно тривалий термін здійснюють судочинство з численним навантаженням через брак фактично працюючих суддів, пов`язаного, в тому числі, безпосередньо з початком формування нового складу ВККС та, як наслідок, скасування оголошеного Комісією конкурсу на переведення суддів та скасування в судовому порядку конкурсів на зайняття вакантних посад суддів, а відповідно і відтермінування вказаних процедур на невизначений термін.
79. За змістом зазначеної пояснювальної записки, а також з аналізу, зокрема, положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 679-ІХ можна дійти висновку, що сфера його регулювання не охоплювала процедури кваліфікаційного оцінювання, зокрема не змінювала встановленого законом порядку його проведення, порядку ухвалення рішення Комісією і набрання ним чинності, відтак незмінною залишилася умова щодо необхідності його завершення в разі прийняття відповідного рішення ВККС у складі колегії (про розгляд Комісією у пленарному складі питання щодо підтримки рішення про відповідність займаній посаді), яка є єдиним органом державної влади, на який покладено конституційну функцію зі здійснення кваліфікаційного оцінювання суддів.
80. Формулювання у підпункті 3 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 679-ІХ «колегією ВККС було визнано суддю таким, що відповідає займаній посаді» не змінило приписів частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII, які стосуються наслідків подання висновку ГРД про те, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, та відповідно й порядку набрання чинності рішенням колегії ВККС у такому випадку.
81. Приписи абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VIIІ у цьому контексті передбачають, що ВККС ухвалює рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді у пленарному складі; аналогічним чином ВККС зобов`язана діяти й під час оцінювання судді з підстави, встановленої пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIІ.
82. З урахуванням наведених мотивів, на нашу думку, вбачається, що зміни, які внесені Законом № 679-ІХ, не вплинули на обов`язковість завершення процедури кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді, яку у фактично спірних правовідносинах Комісія не закінчила, оскільки після ухвалення колегією Комісії рішення про її відповідність займаній посаді, за наявності висновку ГРД про невідповідність позивачки критеріям доброчесності та професійної етики, пленарним складом Комісії не було розглянуто питання про підтримання такого рішення не менше ніж одинадцятьма її членами.
83. Ні філологічне, ні логічне, ні системне, ні історичне, ні телеологічне тлумачення змісту положеньЗакону № 679-ІХ та пояснювальної записки до нього, на наше переконання, не свідчать про тимчасове наділення ВРП повноваженнями щодо здійснення процедури кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді, оскільки такі повноваження конституційно визначеної процедури за приписами Закону № 1402-VIIІ, які не зазнали жодних змін, у т.ч. на період відсутності повноважного складу Комісії, належать винятково ВККС.
84. З огляду на зазначені висновки не можемо погодитися з висновком Великої Палати Верховного Суду про завершення процедури кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1. після прийняття рішення ВРП про внесення Президентові України подання про призначення на посаду судді без її проведення у пленарному складі ВККС, як це визначено рішенням Комісії від 02 жовтня 2019 року, яке, як уже зазначалося, в результаті судового оскарження в цій частині не було визнано протиправним і нечинним.
85. З урахуванням наведеного вище, на наше переконання, дії ВККС щодо відновлення кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1. після ухвалення рішення ВРП про внесення Президентові України подання про її призначення є правомірними.
Щодо способу захисту
86. З урахуванням наведеного вище, на наше переконання, помилковими є висновки Великої Палати Верховного Суду щодо можливості задоволення позову про скасування рішення ВККС окремо без рішення ВРП, оскільки це суперечить усталеній та послідовній судовій практиці в цій категорії спорів.
87. Так, за частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
88. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
89. За частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист одним зі способів, передбачених цією статтею, або в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
90. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
91. Згідно зі статтею 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є, зокрема, рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
92. Як передбачено в частинах другій, четвертій статті 84 цього Закону, за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом. Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді, який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб. У розгляді питання про кваліфікаційне оцінювання судді можуть бути присутніми представники органу суддівського самоврядування.
93. Згідно із частинами першою, другою статті 88 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді. Зокрема, суддя, який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
94. Відповідно до частини третьої цієї статті рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання; суддя не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
95. Згідно з положеннями частини сьомої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом. Рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією (частина восьма цієї статті).
96. Аналізуючи положення частини восьмої статті 101 Закону
№ 1402-VIII, можна зазначити, що буквальне тлумачення цієї норми дає підстави застосовувати її як норму, яка встановлює порядок оскарження рішення ВККС стосовно (з приводу) надання рекомендації, тобто як про надання рекомендації, так і про відмову в ній.
97. Водночас таке рішення можна оскаржити, але за обов`язкових умов - коли буде ухвалене рішення за відповідною рекомендацією та разом з таким рішенням.
98. Установлення законом таких умов не обмежує право на оскарження рішень ВККС, а робить раціональною можливість звернення до суду за захистом своїх прав, коли рішення Комісії з рекомендацією буде актуалізоване через рішення ВРП - органу, який за законом уповноважений розглядати рішення з рекомендацією й ухвалювати за нею відповідне рішення.
99. Тобто вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання, викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.
100. До того ж рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є на цьому етапі кваліфікаційного оцінювання підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС.
101. Оскільки процедура кваліфікаційного оцінювання, підбиття її підсумків (у ВККС) і застосування наслідків (рішенням ВРП) є стадіями єдиного провадження, рішення ВККС щодо здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, а є фактично частиною кваліфікаційного провадження.
102. Отже, визначальними та остаточними висновками у межах кваліфікаційного оцінювання щодо підтвердження або непідтвердження суддею здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді є саме висновки ВРП, які можуть спричиняти настання певних правових наслідків для судді, а не рішення ВККС, яке власне має рекомендаційний характер для ВРП.
103. Зважаючи на наведене правове регулювання, а також на статус та повноваження ВРП та ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, наголошуємо, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП. У протилежному випадку дублюються функції щодо його перегляду Верховним Судом та ВРП, що є неприпустимим з огляду на дискреційні повноваження ВРП щодо висновку про відповідність судді займаній посаді.
105. З огляду на послідовність (стадійність) ухвалення остаточного рішення за результатом кваліфікаційного оцінювання судовий контроль слід здійснювати щодо остаточного рішення, яке уповноважена ухвалювати ВРП.
106. На час звернення ОСОБА_1 до суду рішення ВРП за відповідною рекомендацією ВККС щодо неї не було ухвалено.
107. Разом з тим оскільки процедура кваліфікаційного оцінювання, підбиття її підсумків (у ВККС) і застосування наслідків (рішенням ВРП) є стадіями єдиного провадження, рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, позаяк є частиною процедури кваліфікаційного оцінювання, що регулюється законом та не може бути окремим (самостійним) предметом оспорення, допоки не отримає актуалізації (не буде переглянуте) з боку ВРП як конституційного органу, уповноваженого законом ухвалювати остаточні рішення за рекомендаціями ВККС, висновки якого можуть, зокрема, спричиняти настання правових наслідків для судді у вигляді його звільнення з посади.
108. Іншими словами, оскаржувати рішення ВККС, ухвалене за наслідком кваліфікаційного оцінювання судді, можна лише разом (спільно) з остаточним рішенням ВРП, ухваленим за відповідною рекомендацією ВККС.
109. Відтермінування дати оскарження до адміністративного суду рішення ВККС із рекомендацією про звільнення судді із займаної посади не є обмеженням чи іншим проявом порушення права судді на доступ до суду, оскільки віддалення моменту звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення Комісії з негативним для судді поданням про звільнення з посади само по собі ніяк не заперечує (не робить неможливим) права на доступ до суду.
110. При оцінці способу захисту за критерієм ефективності слід виходити з того, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та відповідати приписам законодавства.
111. За положеннями статті 17 Закону України від 23 червня 2006 року
№ 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ норми-принципи Конвенції та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.
112. ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
113. Так само у пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
114. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
115. Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави. Для оскарження рішення ВККС щодо надання рекомендації такою подією чи фактором є рішення, ухвалене за відповідною рекомендацією, тобто тільки після ухвалення відповідним органом (ВРП) рішення, яким буде задоволено рекомендацію про звільнення, у позивача виникне право для звернення до суду за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
116. Узагальнюючи наведене, наголошуємо, що спірне рішення Комісії не може бути окремим (самостійним) предметом судового розгляду з підстав, наведених у цій окремій думці.
117. Така позиція відповідає усталеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній, зокрема (але не виключно), у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 9901/637/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 9901/23/19, від 11 липня 2024 року у справі № 990/14/24, від 07 листопада 2024 року у справі № 990/115/24, від 07 листопада 2024 року у справі № 990/69/24, від 27 лютого 2025 року № 990/127/24 [у цих справах предметом оскарження також є рішення ВККС, ухвалене у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді], згідно з якою звернення до суду за захистом порушеного права можливе у разі, коли рішення ВККС із рекомендацією щодо судді буде актуалізоване через рішення органу, який за законом має право розглядати подану рекомендацію та ухвалювати за нею відповідне остаточне рішення. Оскарження рішення ВККС має відбуватись разом з остаточним рішенням, ухваленим ВРП за відповідною рекомендацією.
118. Натомість протилежний підхід до розгляду подібних спорів, за якого рішення ВККС, ухвалене за наслідком кваліфікаційного оцінювання судді, може бути самостійним предметом оскарження у Верховному Суді, без здійснення процедури його розгляду зі сторони ВРП, зумовлюватиме на практиці необхідність під час розгляду ВРП такого рішення ВККС приймати до уваги ухвалене рішення Верховного Суду, яке фактично матиме характер преюдиційного для ВРП, тим самим нівелюватиме конституційні повноваження ВРП.
119. Вочевидь такий підхід позбавлятиме ВРП дискреційних повноважень щодо розгляду рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді за результатами кваліфікаційного оцінювання, та внесення до ВРП подання про його звільнення із займаної посади, адже у наведеному випадку ВРП буде обмежена у варіативності прийняття власних рішень висновками Верховного Суду, сформульованими за наслідком окремого оспорення цього рішення ВККС.
Щодо оцінки рішення ВРП, прийнятого в порядку Закону № 679-ІХ, у контексті спірних правовідносини
120. Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах кваліфікаційного провадження ВРП перевіряє вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС, ухваленого за результатами кваліфікаційного оцінювання. У разі виявлення обставин, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність кваліфікаційного оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою яких є звільнення судді виключно з підстав, встановлених Конституцією України.
121. Водночас з урахуванням наведеного вище не можемо погодитися з висновком про те, що наявність рішення ВРП, ухваленого в порядку Закону
№ 679-ІХна підставі рішення колегії ВККС за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді та не розглянутого пленарним складом Комісії, завершує процедуру кваліфікаційного оцінювання.
122. На наше переконання, єдиним законодавчо визначеним суб'єктом проведення кваліфікаційного оцінювання є ВККС, а відтак остання мала право відновити кваліфікаційне оцінювання для суддів після перерви у своїй діяльності, зокрема стосовно тих, щодо яких прийнято рішення в порядку Закону № 679-ІХ.
123. При цьому не можемо не звернути увагу на те, що Законом № 3511-IХ від 09 грудня 2023 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» (далі - Закон № 3511-IХ) абзац другий частини першої статті 88 викладено в новій редакції, якою законодавець фактично знизив з одинадцяти до дев'ятимінімальну кількість голосів членів Комісії, необхідну для ухвалення рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
124. Наголошуємо, що після відновлення кваліфікаційного оцінювання щодо визнання судді таким, що відповідає займаній посаді, стосовно якого рішення колегії ВККС не набрало чинності у зв`язку з надходженням висновку ГРД про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності, Комісія у пленарному складі ухвалює одне з таких рішень:
1) про підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді (відповідність судді займаній посаді) - після ухвалення такого рішення за правилами, передбаченими Законом № 1402-VIII, процедура кваліфікаційного оцінювання завершується без надання рекомендацій ВРП про призначення, що підтверджується численною практикою ВККС (фактично йдеться про підтримку позитивного для судді рішення колегії Комісії її пленарним складом), зокрема, рішеннями: від 14 листопада 2023 року № 7/ко-23, від 14 листопада 2023 року № 9/ко-23, від 14 грудня 2023 року № 50/ко-23, від 21 грудня 2023 року № 79/ко-23 та рішеннями про відповідність судді займаній посаді від 26 лютого 2024 року № 62/ко-24, від 26 лютого 2024 року № 63/ко-24, від 22 квітня 2024 року № 85/ко-24, від 13 січня 2025 року № 4/ко-25, 16 січня 2024 року № 11/ко-24, 10 лютого 2025 року № 17/ко-25;
2) про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді (невідповідність судді займаній посаді та внесення подання до ВРП про звільнення судді з посади), якщо рішення не підтримано дев'ятьма членами Комісії.
125. Тобто в першому випадку процедура кваліфікаційного оцінювання судді завершується рішенням пленарного складу Комісії без жодного долучення до цієї процедури ВРП.
126. Щодо другого випадку та обсягу участі ВРП у цій процедурі варто зазначити, що Законом № 3511-IХ розділ ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402- VIII доповнено пунктом 201 згідно з яким якщо ВРП відмовлено в задоволенні подання ВККС про звільнення судді у зв`язку з його невідповідністю займаній посаді, суддя вважається таким, чию відповідність займаній посаді не оцінено відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
У такому разі оцінювання відповідності такого судді займаній посаді продовжується ВККС у пленарному складі зі стадії, що визначена ВРП у рішенні про відмову в задоволенні подання про звільнення такого судді.
Якщо ВРП не визначено таку стадію, оцінювання продовжується зі стадії, визначеної ВККС, з урахуванням мотивів рішення ВРП про відмову в задоволенні подання про звільнення такого судді, включаючи рішення, прийняті ВРП до набрання чинності Законом № 3511-IХ.
127. У цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення.
128. Подібний підхід неодноразово мав місце у практиці ВРП (див., зокрема, рішення від 13 лютого 2025 року № 250/0/15-25, від 04 березня 2025 року № 383/0/15-25, від 11 березня 2025 року № 480/0/15-25, від 01 травня 2025 року № 913/0/15-25, від 20 травня 2025 року № 1061/0/15-25, від 16 жовтня 2025 року № 2149/0/15-25 тощо).
129. У розвиток наведеного вище законодавчого положення рішенням ВККС від 11 січня 2024 року № 4/зп-24 «Про внесення змін до Регламенту Вищої кваліфікаційної Комісії суддів України, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (в редакції рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 19 жовтня 2023 року № 119/зп-23)» доповнено пункт 58 параграфа 7 розділу І підпунктом 58.14-1, відповідно до якого Комісія у пленарному складі продовжує кваліфікаційне оцінювання судді, якщо ВРП було відмовлено в задоволенні подання ВККС про звільнення судді у зв`язку з його невідповідністю займаній посаді.
130. Відтак, на нашу думку, ВРП не зв`язана своїм попереднім рішенням, прийнятим у порядку Закону № 679-ІХ, оскільки останнє приймалось на підставі рішення колегії Комісії, яке не завершило процедуру кваліфікаційного оцінювання без його підтвердження пленарним складом Комісії.
131. На наше переконання, саме ВККС наділена повноваженнями проведення кваліфікаційного оцінювання суддів, яке у встановлених законом випадках остаточно завершується рішенням Комісії, прийнятим у пленарному складі, а Закон № 679-ІХ не наділяв такою компетенцією (навіть тимчасово) ВРП.
132. Знову ж таки звертаємо увагу, що рішення колегії Комісії в частині порядку його набрання (а саме після підтвердження пленарним складом Комісії) позивачка оскаржувала до суду, за результатами чого в задоволенні позову було відмовлено, про що зазначалось вище.
133. За викладених вище обставин, зокрема того, що предметом позовних вимог у цій справі було визнання протиправним рішення ВККС без остаточного рішення, ухваленого ВРП за відповідною рекомендацією, та за наведеного правового регулювання вважаємо, що наявні підстави для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а звернення позивача є передчасним та не може бути окремим (самостійним) предметом судового розгляду з підстав, наведених у цій окремій думці.
134. На наше переконання, Велика Палата Верховного Суду мала частково задовольнити апеляційну скаргу ВККС, скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 липня 2025 року у справі № 990/45/24 про задоволення позову з ухваленням нового рішення про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ВККС про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Судді О. О. Банасько