Справа № 401/1825/25
Суддя: Волошина Н. Л.
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 401/1825/25
Провадження № 2-а/401/34/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Волошиної Н.Л., за участю секретаря судового засідання Яцини А.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Світловодську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову інспектора СРПП Рахівського РВП Піпаша Віктора Вікторовича, серія ЕНА № 4875890 від 02 червня 2025 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

В обґрунтування позову наведено наступне.

Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн 00 к. за ч. 5 ст.121 КУпАП за те, що 2 червня 2025 року приблизно о 15.00 годині біля с. Лазещина (Закарпатська область), керуючи транспортним засобом MAZDA 3, номерний знак НОМЕР_1 , він не був пристебнутим ременем безпеки, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (в) ПДР України. Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною та зазначає, що він був зупинений для перевірки документів на блокпосту на гірській дорозі біля с. Лазещина (Закарпатська область) людиною, схожою на інспектора поліції (особа не представилась) для перевірки документів. Після того як інспектор, не вбачаючи з його боку ніяких правопорушень, дозволив рухатися далі, за 10 метрів від його зупиненої машини з`явився інспектор СРПП Рахівського РВП Піпаш В.В., який став вважати на свій суб`єктивний розсуд те, що позивач керував транспортним засобом, порушуючи правила дорожнього руху, та почав складати на позивача постанову про адміністративне порушення. При складанні та винесенні постанови жодних доказів на підтвердження вчиненого правопорушення інспектор не надав. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, та взагалі не з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Інспектор об`єктивно не дослідив всі обставини. В автомобілі позивача тоноване скло, на ньому була одягнена футболка чорного кольору, яка зливається з кольором ременя безпеки, тому поліцейський не міг фізично бачити, що позивач був пристебнутий ременем безпеки під час керування транспортним засобом, а побачив тільки тоді, коли скло автомобіля було опущене та машина стояла припаркована на місці, коли він відстебнувся під час спілкування з іншим інспектором, який дозволив рухатись далі. Навіть при допустимому уявному порушенні інспектор при винесенні постанови не дослідив те, що згідно пункту 2.3 ПДР Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів. Жодних пояснень під час розгляду справ позивачеві не надали змогу надати. Вся процедура відбувалася по принципу монологу зі сторони інспектора по відношенню до позивача. Після винесення постанови інспектор Піпаш В.В. дав позивачеві на підпис шматок повідомлення з реквізитами для сплати штрафу. Оригінал чи копію постанови позивачеві не надали. Позивач не погоджується із зазначеним рішенням інспектора, бо вважає себе невинуватим, постанову ЕНА №4875890 від 02 червня 2025 року необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків інспектора фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права. (а.с. 2-4)

Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду судом , відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено клопотання позивача про витребування доказів, а саме: копію постанови серії ЕНА № 4875890 від 02 червня 2025 року, винесеної ГУНП в Закарпатській області; відеозаписи з усіх технічних засобів, що фіксували обставини адміністративного правопорушення 02 червня 2025 року, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. (а.с.11-13)

18 червня 2025 року на виконання ухвали суду від 13 червня 2025 року відповідачем до матеріалів справи представлено копію постанови серії ЕНА № 4875890 від 02 червня 2025 року, а також відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якою зафіксовано обставини адміністративного правопорушення 02 червня 2025 року за участі позивача. (а.с. 18-19)

19 червня 2025 року позивач представив суд додаткові пояснення у справі, у яких, після вивчення наданих відповідачем витребуваних доказів, зазначив, що в постанові ЕНА №4875890 від 02 червня 2025 року вказано, що місце скоєння адміністративного правопорушення було здійснено в населеному пункті с. Лазещина, вулиця Лазещина. Згідно отриманої офіційної відповіді (№50/03-13 від 13.06.2025 року) на запит в с. Лазещина взагалі ніколи не існувало вулиці Лазещина. Інспектор вказав в Постанові хибну інформацію. В п. 4 Постанови невірно вказана адреса проживання позивача, а саме додатково дописано слово «Рахівський», що скоріше за всього робилося навмисно та могло стати перешкодою в отримані Постанови Позивачем засобами поштового зв`язку, з метою пропущення строків на її оскарження. Відповідно до п. 7 Постанови, в додатках повинні бути надані докази скоєного правопорушення, що в даному випадку являється технічний засіб, яким було здійснено відеозапис, але в п.7 постанови зазначено прочерк. Тому, навіть той відеозапис, який надав представник відповідача, неможливо використати як належний доказ по цій справі. Якщо у Постанові про адміністративне правопорушення не вказані докази, на яких ґрунтується рішення та вказана хибна інформація, то вона може вважатися необґрунтованою та підлягає скасуванню. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП . Оригінал Постанови або копію відповідно до ст. 285 КУпАП, Позивач не отримав взагалі. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи. Враховуючи вищеописане, стає зрозумілим що Постанова не відповідає ст. 283 КУпАП. Якщо брати до уваги відеоматеріал, наданий представником відповідача, то порушення та некомпетентність з боку інспектора має місце на кожній секунді цього відео, а саме: Інспектор безпричинно підійшов до водія транспортного засобу зупиненої машини, яку перевіряв і зупинив до цього інший поліцейський, та який дозволив далі рухатись водію; орієнтовно за 10 метрів збоку від машини інспектор Віктор Піпаш побачив в темному салоні машини на чорному одязі відсутність ременя безпеки у водія, що взагалі являється не можливим навіть у людині з аномальним чудовим зором; при винесені Постанови інспектор взагалі не розглядав справу, чим порушив майже всі можливі статі КУпАП, які відносяться до розгляду даної справи, та обов`язкові до виконання при складанні адміністративного матеріалу; весь наданий відеоматеріал стосується не розгляду справи по суті, яка взагалі не розглядалась, а зйомками карпатського неба. Навіть при спілкуванні водія з інспектором не зрозуміло взагалі, чи пристебнутий ремінь безпеки, чи ні. На відео зафіксовано те, що окрім квитанції щодо сплати штрафу, водій не отримав самої Постанови.(а.с. 23-25)

23 червня 2025 року від представника відповідача Чубелки Олесі Юріївни надійшов до суду Відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. В обґрунтування позиції відповідача по суті справи навела таке.

Підпунктом «в» пункту 2.3. ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Згідно з ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правопорушення поліцейським було зафіксовано за допомогою портативних технічних приладів, як це передбачено згідно наказу МВС від 18 грудня 2018 року № 1026 "Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, зберігання та видачі відеозаписів". Відповідно 18.06.2025 року за вих № 249/106/11-2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС - ГУНП в Закарпатській області на виконання ухвали суду було надіслано фото постанови ЕНА №4875890 від 02.06.2025 року і відеодоказ з нагрудної камери поліцейського. Формальна відсутність у змісті складеної постанови застереження про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, не може слугувати за встановлених в цій справі обставин достатньою підставою для неврахування цього доказу, при тому, що фіксація правопорушення не здійснювалася в автоматичному режимі (аналогічна позиція висвітлена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду висвітлена у справі № 936/120/24 від 01.05.2024 року). Відеодоказом з нагрудної камери поліцейського підтверджується факт керування транспортним засобом з не пристебнутим паском безпеки. Під час зупинки транспортного засобу водієм було спущено вікно на дверях автомобіля з боку водія, де чітко видно, що водій є не пристебнутий ременем безпеки, і при цьому, жодних активних дій спрямованих на те, щоб відстібнути пасок безпеки ним не вчинялося. Відповідно до заповнення постанови працівником поліції на місці, база Інформаційний портал Національної поліції (ІПНП) підтягує і просить заповнити такий пункт як назва вулиці. Оскільки назви вулиці не існує (немає) в с. Лазещина, де було зупинено позивача Вербицького А.В., то працівником поліції було автоматично внесено вул. Лазещина, оскільки програма за не повністю внесених відомостей не роздрукує постанову, яка складена відносно правопорушника поліцейським на місці вчинення правопорушення. Позивачем не оспорюється факт, що поліцейськими його було зупинено 02.06.2025 року на посту Лазещина (Рахівського району) та складено відносно нього адміністративні матеріали за вчинене правопорушення. Тобто, позивачем не заперечується той факт, що подія правопорушення відбулася саме 02 червня 2025 року за його участі, що підтверджено, в тому числі, і відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (аналогічна позиція висвітлена в постанові Касаційного адміністративного суду від 24.12.2019 р. справа № 459/1801/17). Долучений до справи відеозапис фіксує вчинення позивачем правопорушення, а зміст вказаних файлів не викликає сумнівів в тому, що саме останніми зафіксовані події, які мали місце 02.06.2025 року за участі сторін в справі. Така помилка носить лише формальний характер та не спростовує доведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення і не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови (постанова Касаційного адміністративного суду від 07.12.2018 року у справі № №286/648/17). Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення у даному випадку передбачено спеціальну спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП. Оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.(а.с. 28-32)

Позивач в судове засідання не з`явився, клопотав перед судом про розгляд справи без його участі, про що подав до суду відповідну письмову заяву. (а.с. 27)

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання, до суду повторно не з`явився. (а.с. 49, 51, 54)

З підстав ч. 1, ч. 3 ст. 205 КАС України суд розглядає справу за відсутності учасників справи.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 указаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 ПДР останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пп. «в» п. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Отже, користування ременями безпеки є обов`язком водія (за умови обладнання автомобіля таким засобом), недотримання якого є підставою для притягнення його до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КпАП України.

Судом встановлено, що 02 червня 2025 року інспектор Рахівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області Піпаш В.В. виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн. 00 коп. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 02 червня 2025 року о 14 год. 59 хв. у с. Лазещина по вулиці Лазещина водій керував транспортним засобом Мазда 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3.в ПДР України.(а.с. 22)

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом- це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху- для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому , суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абзаців 1-2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Дослідивши відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції, суд зазначає, що з нього не вбачається факт керування позивачем транспортним засобом, не будучи пристебнутим засобами пасивної безпеки, а саме ременем безпеки.

З відеозапису вбачається, що інспектор поліції підходить до транспортного засобу на проїжджій частині, який не рухається, та пропонує призупинитися подалі на узбіччі. Водій виконав вимогу поліцейського та проїхав на узбіччя, де зупинив транспортний засіб. Підійшовши до припаркованого автомобіля поліцейський представився та зазначив водієві, що потрібно пристібатися паском безпеки, чого водій не заперечував. По цьому інспектор поцікавився , чи є у водія посвідчення водія та техпаспорт, а також почав встановлювати місце проживання водія шляхом його опитування. Після цього повідомив, що на нього буде складена постанова за ч. 5 ст. 121 КУпАП і продовжив опитування щодо місця проживання. Потім інспектор відійшов від автомобіля, а коли повернувся, повідомив водієві, що відносно нього винесена постанова за ч. 5 ст. 121 КУпАП та запропонувв розписатися у ній, що водій і зробив. На цьому відеозапис завершено. З даного відеозапису не вбачається, що позивач під час керування транспортним засобом, а також під час спілкування з інспектором, не був пристебнутий паском безпеки.

Таким чином суд зазначає, що на відеозаписі міститься лише фіксація процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, при цьому позивачеві не було роз`яснено його прав, не запропоновано надати пояснення по суті правопорушення, за яке на нього складено постанову, проте самого факту його вчинення на відео не зафіксовано.

Отже, на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.5 статті 121 КпАП України, жодного доказу не надано.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.08.2019 у справі №152/976/17, фіксація саме вчинення адміністративного правопорушення позивача, а не притягнення до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Суд наголошує, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

При цьому, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Тож, згідно з принципом презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем в порушення вимог статті 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу не дає можливості встановити вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у спірних відносинах відповідачем не доведено вчинення позивачем порушення підпункту «в» пункту 2.3 ПДР України, адміністративна відповідальність за яке передбачена частиною 5 статті 121 КУпАП, у зв`язку з чим слід дійти висновку про наявність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4875890 від 02 червня 2025 року.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею частиною 5 статті 121 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, зазначає, що з відповідача мають бути стягнуті на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позову до суду в сумі 605 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 242-246, 271, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4875890 від 02 червня 2025 року, якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. 00 коп.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 605 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його складення.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, місцезнаходження: 88000, м. Ужгород, вул.. Ференца Ракоці; .

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Н.Л. Волошина