Справа № 320/42296/25
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року м. Київ № 320/42296/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марича Є.В, розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з позовом до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить суд:

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП НОМЕР_3 від 05.01.2024 року, якою стягнуто з Фонду на користь Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) виконавчий збір у розмірі - 24 000,00 грн, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Д.Ю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, у порядку ст. 287 КАС України із призначенням судового засідання.

У судове засідання сторно з`явились, представник позивача підтримав позовні вимоги, натомість - відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

На підставі поданого клопотання, суд дійшов висновку про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Свої вимоги позивач мотивує безпідставністю оскаржуваного рішення з огляду на відсутність правових підстав для його прийняття. Крім того позивач наголошує на порушенні порядку прийняття такого рішення.

За час розгляду справи відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву або іншого документа, зі змісту якого було б можливим встановити його ставлення до заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.08.2018 року у справі №826/14683/17, змінене постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю., третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за рахунком № НОМЕР_1 на суму - 56 028,92 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 15.05.2020 року касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» - залишено без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2018 року, змінене рішенням суду апеляційної інстанції, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 року - залишено без змін.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.08.2018 року у справі № 826/14683/17, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» внесено зміни до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду, дані зміни були затверджені Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 06.08.2020 року № 1470.

Кошти за вкладом розміщеним у ПАТ «Банк Михайлівський» в розмірі - 56 028,92 грн. були відшкодовані ОСОБА_1 - 18.08.2020 року через відділення банку-агенту Фонду АТ «АЛЬФА-БАНК».

06.01.2021 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, з примусового виконання виконавчого листа по справі №826/14683/17, виданого 21.09.2020 року Окружним адміністративним суду м. Києва, яким зобов`язано Уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за рахунком № НОМЕР_1 на суму - 56 028,92 грн.

19.04.2021 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб державному виконавцю направлена заява за вих. №60-5518/21 «Про фактичне виконання рішення суду» з доказами фактичного виконання рішення суду (витяг із змін до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду та витяг про перелік виплачених відшкодувань станом на 05.04.2021 року по ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в якій представником Фонду було повідомлено державного виконавця про фактичне виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, шляхом включення стягувача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У подальшому, представником Фонду на адресу відділу ДВС були повторно направлені заяви про фактичне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження за вих. №60-8337/21 від 18.06.2021, № 60-9537/21 від 13.07.2021 та № 60-212/22 від 06.01.2022.

Проте постанова про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 виконавцем винесена не була, будь-якої відповіді на подані заяви державним виконавцем надано не було.

26.12.2023 року Фондом гарантування державному виконавцю повторно направлена заява про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3 за вих. № 60- 15532/23, у якій Фонд просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, оскільки рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2018 року у справі №826/14683/17 боржником виконано 18.08.2020 року, тобто до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 від 06.01.2021 року, та надав підтверджуючі документи, а саме: витяг про Зміни до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», та Витяг про Перелік виплачених відшкодувань станом на 15.12.2023 ПАТ «Банк Михайлівський».

05 січня 2024 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Казміренко Діаною Юріївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення виконано фактично.

Одночасно з постановою про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2, державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № НОМЕР_2 від 05.01.2024 року, згідно якої з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стягнуто на користь Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) виконавчий збір у розмірі - 24 000,00 грн з посиланням на ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» що в подальшому призвело до безпідставного стягнення із Фонду гарантування вкладів фізичних осіб даний виконавчий збір, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору ВП НОМЕР_3 від 05.01.2024 року - є виконавчим документом, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_3 від 05.01.2024 року, а також додатково стягнуті витрати по даному виконавчому провадження

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на статтю 1 та частину 1 статті 5 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та в передбачених цим Законом положеннях про приватних виконавців, правовий статус та організацію діяльності, які встановлюються Законом України від 02.06.2016 № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено виконавські основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), органів державної виконавчої служби та приватними особами, їх завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є службове, повне і непередбачене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Відповідно до статті 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вжити передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, повністю і в повному обсязі вчинити виконавчі дії.

Водночас відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною 5 статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якому зазначає про зобов`язання боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусовому виконанні якого здійснюється провадження виконавчого збору, державний виконавець призначає про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Абзацом 1 частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною 5 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню (крім спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот); 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Також частиною 9 вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини 1 статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Водночас суд зазначає, що Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. Натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція №512/5), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (виконавчих документів), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення Інструкції №512/5 мають розглядатися як такі, що прийняті в межах та на виконання вимог відповідних законів України, та такі, що спрямовані на деталізацію та реалізацію положень законодавства, однак не наділені самостійною юридичною силою, що дозволяла б їм змінювати, обмежувати чи відступати від норм законів, на основі яких їх ухвалено. Відповідно, Інструкція №512/5 не може встановлювати додаткових обов`язків чи правових вимог, які прямо не передбачені у зазначених законах. Її положення повинні тлумачитися виключно як інструмент, що конкретизує і технічно сприяє застосуванню чинного законодавства, але не створює нових правових норм чи правил, які виходили б за межі повноважень, визначених актами вищої юридичної сили.

Згідно з пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5, норми якого корелюються з приписами Закону № 1404-VIII, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону1404-VIII.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Тобто згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частина 2 статті 27 Закону № 1404-VIII містить положення про те, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з пунктом 22 розділу III Інструкції №512/5 у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною 1 статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Аналіз зазначених приписів свідчить про те, що враховуючи положення частини 4 статті 27 Закону № 1404-VIII, постанова про стягнення виконавчого збору повинна видаватися державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, тобто на початковому етапі здійснення примусового виконання рішення суду. Законодавець таким чином пов`язує факт стягнення виконавчого збору не з будь-яким виконанням рішення боржником, а саме з процесом примусового виконання, який ініціюється та супроводжується конкретними діями державного виконавця.

Суд зауважує, що виконавчий збір це за своєю суттю санкційний платіж, що має характер плати за вжиті державним виконавцем заходи примусового характеру. Водночас у випадку, коли боржник самостійно і добровільно виконує рішення суду, не чекаючи вжиття до нього таких заходів, підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

У межах цієї справи суд звертає увагу, що Фондом гарантування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2018 року у справі №826/14683/17 самостійно виконано 18.08.2020 року, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 від 06.01.2021 року. При цьому надані підтверджуючі документи, а саме: витяг про Зміни до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», та Витяг про Перелік виплачених відшкодувань станом на 15.12.2023 ПАТ «Банк Михайлівський».

Матеріали справи не містять доказів того, що до цієї дати державним виконавцем були вжиті будь-які заходи примусового виконання, передбачені Законом № 1404-VIII. Зокрема, у матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б могли свідчити про активну участь виконавця в забезпеченні виконання рішення суду.

Отже, суд дійшов висновку, що оскільки рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2018 року у справі №826/14683/17 було самостійно виконано позивачем 18.08.2020 року, тобто до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (06.01.2021), то відсутні дії державного виконавця, які б засвідчували примусове виконання рішення. У такій ситуації підстава для нарахування виконавчого збору, як і формування його суми, відсутня, а тому постанова про його стягнення, винесена 05.01.2024 (вже після фактичного завершення виконання судового рішення) не відповідає приписам чинного законодавства та підлягає скасуванню як протиправна.

Водночас постанова про стягнення виконавчого збору була винесена відповідачем лише 05.01.2024, через тривалий час після закінчення основного виконавчого провадження і виконання судового рішення. Такий проміжок часу між завершенням фактичних виконавчих дій та винесенням додаткових фінансово-наказових актів свідчить про необґрунтованість винесення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження та є таким, що не відповідає вимогам законодавства щодо строків і послідовності виконавчих процедур.

У цьому зв`язку суд бере до уваги приписи статті 28 Закону № 1404-VIII в частині того, що всі документи виконавчого провадження мають бути своєчасно оформлені, вмотивовані й доведені до відома сторін без зволікань. Такий розрив у часі, без наявності надзвичайних або об`єктивно виправданих обставин, порушує засади правової визначеності, передбаченої статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (у розумінні практики Європейського суду з прав людини) та принципом своєчасності провадження, встановленим чинним законодавством.

Суд зауважує, що факт винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження передбачає, що державний виконавець має довести наявність фактично понесених ним витрат, безпосередньо пов`язаних із виконанням конкретного виконавчого документа. Водночас у матеріалах справи відсутні будь-які докази витрат, понесених державним виконавцем у рамках справи №?640/18731/19. За таких умов суд вважає, що сама по собі відсутність обґрунтування розміру та характеру витрат, а також значний проміжок часу після завершення провадження, свідчать про законність винесення окремих постанов про їх стягнення.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що прийняття оскаржуваних постанов порушує принцип правової визначеності та не відповідає вимогам чинного законодавства щодо строків здійснення виконавчих дій.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі № 400/4023/19.

Таким чином, наведені порушення свідчать про відсутність правових підстав для винесення та реалізації оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору. Постанова державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн від 05.01.2024 ВП НОМЕР_3 підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням законодавства та є неправомірною.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

При цьому, суд зазначає, що згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Судом також береться до уваги, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами частин 1 та 6 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач сплатив за подання адміністративного позову 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 04.09.2025 № 2037.

Таким чином, враховуючи положення статей 132, 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 2 422,40 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

На підставі викладеного, керуючись статтями 243 246, 250, 255, 287 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1.Адміністративний позов Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (адреса: 04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 17, ) до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса вул. Саксаганського, буд. 110, м. Київ, 01032, ) про визнання протиправним та скасування постанови, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП НОМЕР_3 від 05.01.2024 року, якою стягнуто з Фонду на користь Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) виконавчий збір у розмірі - 24 000,00 грн, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Д.Ю.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса вул. Саксаганського, буд. 110, м. Київ, 01032, ) на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (адреса: 04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 17, ) судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення або розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суддя Марич Є.В.