Справа № 640/15692/19
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 грудня 2025 р. Справа № 640/15692/19

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфаполімер Україна" до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла з Окружного адміністративного суду м.Києва справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфаполімер Україна" (далі - ТОВ "Альфаполімер Україна", позивач) до Головного управління Державної фіксальної служби у місті Києві (далі- ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 15.07.2019 р. №.

В обгрунтування вимог позивач вказує, що на своєчасність реєстрації податкових накладних вплинув арешт активів за ухвалою слідчого судді , яка була скасована 04.09.2018 р., а суми активів розблоковано 18.09.2018 р.

Відтак, з 27.07.2018 р. по 18.09.2018 р. позивач не мав змоги зареєструвати накладні з підстав, що від нього не залежали, а отже штраф нараховано протиправно.

Ухвалою від 31.05.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

25.06.2021 р. надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову та вказав на те, що під час перевірки несвоєчасність реєстрації податкових накладних підтверджена. Відтак, рішення від 15.07.2019 р. № є правомірним та не підлягає скасуванню.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій вказано на те, що пропуск строку реєстрації податкових накладних відбувся не з вини позивача, а отже штраф застосовано безпідставно.

Ухвалою від 09.06.2020 р. замінено відповідача його правонаступником ГУ ДПС у м.Києві.

Ухвалою від 07.03.2025 р. справу прийнято до провадження судді Воробйової І.А.

08.05.2025 р. ухвалою суду замінено відповідача його правонаступником.

Ухвалами від 13.10.2025 р., 04.12.2025 р. витребувано додаткові докази.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.

Посадовими особами податкового органу проведено камеральну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфаполімер Україна", за наслідком якої складено акт перевірки від 05.02.2019р. № 571/26-15-12-07-20/39443945 (надалі - акт перевірки).

В ході перевірки встановлено порушення п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України, а саме, порушення граничних строків реєстрації податкових накладних за липень- серпень 2018 р.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.03.2019 року № , яким застосовано штраф у розмірі від 10 до 40 % від незареєстрованих податкових накладних, а саме, - 831 202, 83 грн.

Рішенням ДФС від 27.05.2019 р. скасовано вищевказане рішення щодо застосування штрафу з підстав того, що на своєчасну реєстрацію ПК вплинуло накладення арешту на кошти в системі електронного адміністрування.

В подальшому, податкове повідомлення-рішення від 07.03.2019 року № відкликано та прийнято податкове повідомлення - рішення від 15.07.2019 р. № про застосування штрафу на суму 177 598 , 72 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням позивач звернувся до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Згідно з п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Відповідно до п. 109.1 статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Із процитованого видно, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В контексті наведеного, оцінюючи спірне рішення суд вказує наступне.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Так, податкові накладні №69,№66, №48, №64, №94, №49, №47, №65, №90, №119, №82 складені з 16 липня по 31 липня, відтак, граничний строк їх реєстрації становить 14.08.218 р.

При цьому, ухвалою Орджокінідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2018 р. накладено арешт на активи ліміту ПДВ , який знятий лише 18.09.2018 р., про що свідчить лист ДФС від 12.06.2019 р.

Тобто граничний термін реєстрації №69,№66, №48, №64, №94, №49, №47, №65, №90, №119, №82 припав на арешт активів позивача. Отже не з вини останнього не було зареєстровані своєчасно податкові накладні. Відтак, нарахування штрафу за не реєстрацію накладних за період дії арешту є протиправним.

При цьому, як видно із розрахунку штрафу відповідачем нараховано санкції по ПК:

- №69 (за 92 дні з 15.08.2018 р. по 15.11.2018) із розрахунку 40% штрафу;

- №66 (за 128 дні з 15.08.2018 р. по 21.12.2018) із розрахунку 40% штрафу ;

- №48, №64, №94, №49, №47, №65, №90, №119, №82 (за 41 день з 15.08.2018 р. по 25.09.2018) із розрахунку 30%.

В той час, як розрахунок мав бути здійснений із урахуванням факту неможливості реєстрації податкових накладних з 27.07.2018 р. по 18.09.2018 р. (період дії арешту активів). Тобто розрахунок штрафних санкцій мав здійснюватися з дати фактичної можливості реєстрації податкових накладних з 18.09.2018 р., а не з первісної граничної дати, оскільки протягом попереднього періоду реєстрація була об`єктивно неможливою з незалежних від позивача причин .

Відтак, розрахунок штрафу має бути здійснений наступним чином:

- кількість днів прострочення по податкових накладних, зареєстрованих 25.09.2018 р. (№48, №64, №94, №49, №47, №65, №90, №119, №82) із урахуванням початку перебігу строку з 18.09.2018 має складати 7 календарних днів, відповідно, розмір штрафу становитеме 10%, а не 30%. Сума штрафу 539 384, 64 (сума ПДВ ) х10% = 53 938, 46;

- кількість днів прострочення по податковій накладній №69, зареєстрованій 15.11.2018 р. із урахуванням початку перебігу строку з 18.09.2018 має складати 58 календарних днів, відповідно, розмір штрафу становить 30%, а не 40%. Сума штрафу 30500 (сума ПДВ ) х30% = 9 150 грн.

Щодо податкової накладної №66 , то штраф в цій частині нараховано правомірно.

А отже, загальна сума штрафу із урахуванням наведених вище розрахунків має складати 79 405, 12 грн. (53 938, 46 грн. +9150+12 733, 33), а не 177 598, 72 грн., як нараховано податковим органом.

Відтак, суд доходить висновку, що податкове повідомлення - рішення на суму 98 193, 60 грн. підлягає скасуванню, а позов в цій частині -задоволенню.

Що ж до суми штрафу нарахованої в розмірі 79405, 12 грн., то такий нараховано правомірно, відповідно, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 2663,98 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 1465,19 (55% задоволених вимог).

Окремо щодо поданої заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, докази чого, як зазначає позивач в позовній заяві, будуть надані після ухвалення рішення, суд вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За текстом пункту 1 частини першої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, за приписами частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви "про це" до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Так, представник в підтвердження неможливості подання доказів вказав на те, що оплата буде здійснена після прийняття рішення у справі.

Разом з тим, слід зауважити, що Договір про надання правової допомоги від 15.08.2018 р. не містить такої домовленості, яка б передбачала, що оплата гонорару здійснюється після прийняття рішення у певній справі.

Більш того, п. 2.1 Договору визначено, що розмір гонорару визначається за домовленості Сторін, що аж ніяк не вказує на те, що оплата такого (гонорару) здійснюється після постановлення судового рішення.

Відтак, з огляду на викладене, представником позивача не подано докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, чи доказів, які б підтверджували не можливість подання таких в межах строку розгляду справи.

Зазначення ж у заяві про неможливість подання доказів на підтвердження витрат, без надання відповідних доказів, позбавляє суд можливості встановити наявність поважних причин не подання таких.

Відтак, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу під час та після прийняття рішення.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 15.07.2019 р. № в частині нарахованого штрафу в сумі 98 193 , 60 грн.

В іншій частині, заявлених вимог, - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфаполімер Україна" (вул.Юрія Іллєнка, 81 А, м. Київ, ) судовий збір в сумі 1465, 19 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, код ЄДРПОУ 44116011).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфаполімер Україна" (вул.Юрія Іллєнка, 81 А, м. Київ, ).

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, код ЄДРПОУ 44116011).

Повний текст рішення сформовано 16.12.2025 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна