Справа № 160/15949/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/15949/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів; Бойка Мирослава Миколайовича

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року (головуючий суддя Бухтіярова М.М.)

у справі №160/15949/24

за позовом ОСОБА_1

до 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до суду з позовом до 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів, в якому просив:

- визнати протиправними дії 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 : місячного грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 01.02.2021; грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021 роки; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки; грошової допомоги при звільненні; без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні та на 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні.

- зобов`язати 2 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 : місячного грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 01.02.2021; грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021 роки; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки; грошової допомоги при звільненні; з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні та на 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу у 5 Державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, який на даний час розформований та його правонаступником є відповідач. Наказом начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області від 28.01.2021 №44 позивача звільнено із служби цивільного захисту з 01.02.2021. 05.04.2024 позивач отримав від відповідача лист з відомостями про нараховане та виплачене грошове забезпечення, з якого встановлено, що відповідач в період з 30.01.2020 по 01.02.2021 нарахування грошового забезпечення здійснював у заниженому розмірі, а саме: виплачував посадовий оклад, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати, виходячи з місячного грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року. Позивач вважає дії відповідача щодо виплати грошового забезпечення у заниженому розмірі протиправними, оскільки Постановою №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Пунктом 4 Постанови №704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів, яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 за період з 30.01.2020 по 01.02.2021 грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за спеціальним званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Зобов`язано 2 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 30.01.2020 по 01.02.2021 грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за спеціальним званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, з врахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Також стягнуто з позивача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України несплачений судовий збір у сумі 968,96грн.

Стягнуто з 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96грн.

Суд першої інстанції виходив з того, з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Законів від 14.11.2019 №294-IX та від 15.12.2020 № 1082-IX, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за званням позивача з 30.01.2020 по 01.02.2021 таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, діяв протиправно.

Суд першої інстанції, з метою належного захисту прав позивача, визнав за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату з 30.01.2020 по 01.02.2021 позивачу грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за спеціальним званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Разом з тим, суд відмовив у задоволенні вимог в частині перерахунку допомоги на оздоровлення за 2021 рік, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів нарахування та виплати позивачу допомоги на оздоровлення за 2021 рік.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, зокрема в частині дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом. Вказує, що предмет спору стосується нарахування та виплати грошового забезпечення у належному розмірі під час проходження публічної служби, а тому для звернення до суду з таким позовом застосується спеціальний строк, передбачений ч.5 ст.122 КАС України. Щодо посилань позивача на положення КЗпП України, зокрема статтю 233 КЗпП, відповідач зазначив, що з 19.07.2022 до вказаної норми внесені зміни, з яких вбачається, що строк для звернення до адміністративного суду з таким видом позову становить три місяці, відтак позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом.

Також відповідач наполягає на відсутності протиправних дій з його боку щодо позивача, оскільки на момент звільнення зі служби та проведення остаточного розрахунку виплата всіх належних позивачу складових грошового забезпечення здійснена згідно чинного законодавства. Вказує, що відповідач є підрозділом зі спеціальним статусом та підпорядковується безпосередньо ГУ Державної служби з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, а тому зобов`язання відповідача здійснити певні виплати є безпідставним.

Позивач також не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та в частині стягнення з нього судового збору, подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та у цій частині прийняти нову постанову, якої позовні вимоги задовольнити.

Позивач зазначає, що приписами КАС України визначено, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Вказує, що відповідачем до матеріалів справи додано докази, якими підтверджено виплату позивачеві грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік. Вказана обставина сторонами не заперечується та підтверджується доказами, наданими відповідачем.

Щодо стягнення з позивача судового збору за подання позову, позивач зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що предметом спору є порушення законодавства про оплату праці та невиплата позивачу належного грошового забезпечення (заробітної плати), а тому застосування підлягають приписи п.1 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу в органах цивільного захисту до лютого 2021 року.

Відповідно до витягу з наказу №44 від 28.01.2021, виданого Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, майора служби цивільного захисту Бойка Мирослава Миколайовича, начальника 39 державної пожежно-рятувальної частини 5 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області, виключено з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій 01 лютого 2021 року.

Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 12.01.2021, подання т.в.о. начальника 5 ДПРЗ ГУ від 22.01.2021, наказ Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області від 29.12.2020 №688 «Про здійснення організаційно-штатних заходів у підрозділах Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області». (а.с.13)

05.03.2024 позивач звернувся до 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів із заявою про надання відомостей про нараховане та фактично виплачене грошове забезпечення.

Листом від 19.03.2024 №49-201-270/49-2 відповідачем надано відомості щодо нарахованого та фактично виплаченого грошового забезпечення за період 2020-2021 роки.

Відповідно до картки особового рахунку працівника ОСОБА_1 - начальник частини (майор) за 2020 рік, посадовий оклад позивача у період з січень 2020 року по грудень 2020 року становив 5220,00 грн., оклад за спеціальним званням у період з січень 2020 року по грудень 2020 року - 1340,00грн.; у липні 2020 року виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення.

Відповідно до картки особового рахунку працівника ОСОБА_1 - начальник частини (майор) за 2021 рік, посадовий оклад позивача у період січень 2021 року становив 5220,00 грн., оклад за спеціальним званням у період з січень 2021 року становив 1340,00грн.; посадовий оклад у період з лютий 2021 року 186,43грн., оклад за спеціальним званням у період з лютий 2021 року 47,86грн.; у лютому 2021 року виплачено компенсацію за невикористану відпустку; у квітні 2021 року - вихідну допомогу при звільненні.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 01.02.2021, допомоги на оздоровлення за 2020, 2021 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової допомоги при звільненні без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні та на 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні, позивач звернувся до суду із цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Щодо строку звернення до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За правилами ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

В той же час положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення).

У свою чергу, строки звернення до суду про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) встановлені КЗпП України.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні питання, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, враховує висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, відповідно до яких положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Отже, положення ст.233 КЗпП України підлягають застосуванню у правовідносинах щодо виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно з Законом України від 1 липня 2022 року № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 1 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Таким чином, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Виходячи з наведеного правового регулювання, суд апеляційної інстанції вважає наведені відповідачем доводи щодо недотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом помилковими.

По суті прийнятого судом першої інстанції рішення суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Спірним у цій справи є питання, який саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2018 або станом на 01 січня календарного року) має бути взятий для розрахунку розміру грошового забезпечення позивача.

Згідно ст. 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ст.125 Кодексу цивільного захисту України держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків.

Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Розміри грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.03.2018.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з метою визначення умов та розмірів виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року № 623, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 р. за № 936/32388, затверджена Інструкція «Про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту».

Пункт 3 розділу І цієї Інструкції визначає, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (додаток 1); схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (додаток 14); розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу (додаток 16).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704 у первісній редакції було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

У свою чергу додатки 1, 12, 13, 14 до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 також містять примітки, у яких в якості розрахункової величини зазначений розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

З 24 лютого 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», пунктом 6 якої п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та нечинним п. 6 Постанови № 103, яким п. 4 Постанови № 704 викладений у новій редакції.

Таким чином, у зв`язку з ухваленням судового рішення від 29 січня 2020 року відновлено дію п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 у редакції, яка передбачає використання розрахункової величини, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постанові від 19.10.2022 у справі №400/6214/21.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.242 КАС України враховує також висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, де Верховний Суд дійшов таких висновків.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Тобто, на момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Водночас, колегія суддів зазначає, що Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

Втім, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому колегія суддів зазначає, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року (1762 грн.).

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закон 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2020, 2021 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 в частині визначення в якості розрахункової величини для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

З огляду на визначені в ч.3 ст. 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що починаючи з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, то положення постанови Кабінету Міністрів України №704 підлягають застосуванню в частині, що не суперечать Законам про Державний бюджет.

Законом України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року - 2102,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2270 грн.

Отже, в спірному випадку у визначений позивачем період з 30.01.2020 по 01.02.2021 (день звільнення зі служби цивільного захисту) розрахунковою величиною, що застосовується при визначенні посадового окладу та окладу за спеціальним званням позивача, а також допомоги для оздоровлення за 2020-2021 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та допомоги при звільненні зі служби є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений вказаними вище Законами України «Про Державний бюджет України» станом на 01 січня відповідного календарного року, а не 01 січня 2018 року, як правильно зазначив суд першої інстанції.

Посилання скаржника на те, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки позивач перебував на службі в 5 державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління ДСНС у Дніпропетровській області, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на те, що судом першої інстанції встановлено, що правонаступником 5 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС у Дніпропетровській області є саме відповідач.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині перерахунку допомоги на оздоровлення за 2021 рік з огляду на те, що матеріалами справи не містять доказів нарахування та виплати позивачу допомоги на оздоровлення за 2021 рік.

В той же час наявні у справі докази, зокрема, долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву копії карток особового рахунку працівника ОСОБА_1 за 2020 та 2021 роки, підтверджують факт нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік та за 2021 рік.

Так, в особовій картці ОСОБА_1 за 2021 рік містяться відомості, що матеріальна допомога на оздоровлення склала 18130 грн. і відображена у картці як «мат.доп.»

Відтак, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині перерахунку допомоги на оздоровлення за 2021 рік не відповідає обставинам справи, вимоги позивача в цій частині позову обґрунтовані, тому підлягають задоволенню.

Щодо судового збору, що підлягав сплаті за подання адміністративного позову.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що предметом спору у даній справі є порушення законодавства про оплату праці та невиплата позивачу належного грошового забезпечення (заробітної плати) в належному розмірі, а тому позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Суд апеляційної інстанції враховує, що в адміністративному позові міститься посилання на вказану норму як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

В ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 судом першої інстанції перевірено додержання позивачем вимог ст.160, 161 КАС України, встановлено певні недоліки та надано строк на їх усунення. Питання щодо сплати судового збору чи наявності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору судом не ставилося.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 вказану позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Відтак, з огляду на викладене, підстави для стягнення з позивача судового збору за подання адміністративного позову відсутні.

Підсумовуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповно дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі №160/15949/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Визнати протиправними дії 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні.

Зобов`язати 2 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні, з урахуванням раніше виплачених сум.

Скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі №160/15949/24 в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору у сумі 968,96грн.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі №160/15949/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, що встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров