Справа № 320/36763/25
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року Справа № 320/36763/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Івано Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Івано Франківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду проходження строкової військової служби та періоду навчання на денній формі у вищому навчальному закладі.

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати з 14.11.2016 до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби терміном 2 роки 1 місяць 5 днів та половину часу навчання на денній формі Харківського юридичного інституту терміном 1 рік 10 місяців 28 днів та здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 з 14.11.2016 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням раніше виплачених сум.

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 з 27.12.2023 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою Верховного Суду від 29.03.2024 № 1264/0/2-24, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову позивач вказує на протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Івано Франківській області щодо не зарахування до його стажу календарний період проходження строкової військової служби терміном 2 роки 1 місяць 5 днів та половину часу навчання на денній формі Харківського юридичного інституту терміном 1 рік 10 місяців 28 днів, та визначення загального стажу 37 років і довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% щомісячного довічного грошового утримання, оскільки зарахування спірного стажу визначено нормами діючого законодавства, судовою практикою та закріплено висновками Конституційного Суду.

Також позивач вказує на протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії на підставі довідки від 29.03.2024 № 1264/0/2-24 виданої Верховним Судом виходячи з 84% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 27.12.2023.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 залучено до участі у справі співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Івано Франківській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Івано Франківській області було надіслано до відділу діловодства суду відзиви на позовну заяву у яких вони заперечили проти задоволення позовних вимог, та вказали, що позивач отримує належний розмір довічного грошового утримання судді у відставці.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та відомостей з Військового квитка Серії НОМЕР_1 позивач з 03.05.1977 по 07.06.1979 ( 2 роки 1 місяць 5 днів) проходив військову строкову службу. Відповідно до відомостей з Диплому КВ № 735494 позивач проходив навчання на юридичному факультеті Харківського юридичного інституту з 01.09.1979 по 27.06.1983 (3 роки 9 місяців 26 днів).

Щомісячне довічне грошового утримання судді ГУ ПФУ в м. Києві призначено позивачу з 14.11.2016

29.03.2024 ОСОБА_1 було подано до сервісного центру заяву з проханням провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці з урахуванням періодів строкової військової служби та навчання. З урахуванням довідки від 29.03.2024 № 1264/0/2-24.

Рішенням від 14.02.2024 № 95 ГУ ПФУ у Івано Франківській області відмовлено позивачу у зарахуванні періодів строкової військової служби та навчання, оскільки вважає, що такий стаж дає право судді лише на відставку, та не вбачає правових підстав для його зарахування до стажу роботи судді для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Проте, позивач вважає, що перерахунок довічного грошового утримання судді повинен здійснюватися на підставі отриманої довідки від 29.03.2024 № 1264/0/2-24 виданої Верховним Судом про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, які зараховуються до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, що у сукупності впливає на належне застосування розрахунку відсотків від суддівської винагороди судді, який становить 84%.

Відповідач у свою чергу, наполягає, що спірний перерахунок здійснюється відповідно до ч.4 ст. 142 України «Про судоустрій і статус суддів», ч.2 ст. 27 Закону України «Про Конституційний Суд України», Порядку 3-1 але з урахуванням положень ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402, яка не передбачає зарахування до стажу судді періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Не погоджуючись із такими діями ГУ ПФУ в м. Києві та ГУ ПФУ у Івано Франківській області, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями статті 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402).

За змістом п.2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Частиною 1 статті 142 Закону №1402 визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч.3 ст.142 Закону № 1402).

Судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що останнім застосовано положення ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402, яка визначає, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

- судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

- члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

- судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Та, застосувавши вказану вище норму Закону №1402, не враховано позивачу до стажу роботи судді період строкової військової служби та половини навчання у вищому навчальному закладі, враховано лише стаж роботи на посаді судді 33 роки 2 місяці 25 днів.

Відповідно, суд зазначає наступне.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (у відповідній редакції, чинній на час перебування позивача на посаді судді Вищого Адміністративного Суду України (далі - Закон № 2453-VI) за п. 8 ч. 4, ч. 6 ст. 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Закон втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XII Закону № 1402-VIII від 02.06.2016, на підставі Закону № 1402-VIII від 02.06.2016.

Вказана норма визначена відповідно до чинного ч. 5 та ч. 8 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі Закон № 1402-VІІІ), яка кореспондується із вказаним вище та вказує про те, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України «Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» від 13 березня 2015 року № 20.

Суд також виходить з того, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Суд зауважує, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

До набрання чинності Законом №1402-VIII дані правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно із абзацом 2 частини четвертої статті 43 Закону №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із статтею 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального заходу суддів» від 10.07.1995 №584/95 (далі Указ Президента України №584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» від 03.09.2005 №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, враховуючи зміст положень абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, стаж роботи судді, призначеного на посаду до набрання чинності цим Законом, має визначатися відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення.

Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 13.11.2019 у справі №521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 24.03.2020 у справі №559/512/17, від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а та від 15.11.2021 у справі №580/6051/20 дійшов висновку, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Як встановлено судом, страховий стаж позивача роботи суддею становить 33 роки 2 місяці 25 днів.

При цьому, пенсійний орган не зарахував позивачу до стажу роботи судді, що дає право на одержання довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання за денною формою навчання та строкову проходження військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи та відомостей з Військового квитка Серії НОМЕР_1 позивач з 03.05.1977 по 07.06.1979 ( 2 роки 1 місяць 5 днів) проходив військову строкову службу. Відповідно до відомостей з Диплому КВ № 735494 позивач проходив навчання на юридичному факультеті Харківського юридичного інституту з 01.09.1979 по 27.06.1983 (3 роки 9 місяців 26 днів).

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді на час відставки становив більше 10 років, то до стажу роботи, який дає право на одержання довічного грошового утримання, підлягає зарахуванню також календарний період проходження строкової військової служби та половина строку навчання на денній формі.

Відмова ГУ ПФУ у Івано Франківській області у зарахуванні позивачу до стажу роботи судді, який дає право на одержання довічного грошового утримання, вищевказаних періодів не відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює питання визначення стажу роботи судді, який дає право на одержання довічного грошового утримання судді, тому таке рішення є протиправним.

Суд вважає необхідним відмітити, що правильність обчислення стажу роботи на посаді судді безпосередньо впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що є однією з головних гарантій незалежності судді, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними актами. За загальним правилом, суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладених у постанові від 8 листопада 2021 року у справі № 580/492/21.

Вказане зумовлює висновок суду про необхідність визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Івано Франківській області від 14.02.2025 № 95 про відмову у зарахуванні позивачу до стажу роботи судді, який дає право на одержання довічного грошового утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби терміном 2 роки 1 місяць 5 днів та половину часу навчання на денній формі Харківського юридичного інституту терміном 1 рік 10 місяців 28 днів.

Згідно ч. 3 ст. 142 Закону №1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Враховуючи, що стаж позивача на час звільнення з посади становив 37 повних років, то розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 виходячи із його стажу має становити 84%, з яких: 50% - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 34% - за кожен рік на посаді судді понад 20 років.

З урахуванням вищевикладених висновків суду, як похідна підлягає задоволенню вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати з 14.11.2016 до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби терміном 2 роки 1 місяць 5 днів та половину часу навчання на денній формі Харківського юридичного інституту терміном 1 рік 10 місяців 28 днів та здійснити відповідний перерахунок з 14.11.2016 року виходячи з 84 % суддівської винагороди.

Поряд з тим, частинами 4, 5 ст.142 Закону №1402 передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання здійснюється у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України» від 21 листопада 2023 року № 3481-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, у розділі XII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 14-4 такого змісту:

«У разі звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку незалежно від займаної посади суддям Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України гарантується призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі та в порядку, передбачених цим Законом, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.

Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України, яким призначено розмір щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529 із наступними змінами), мають право на здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у порядку та розмірі, визначених частиною третьою статті 142 цього Закону, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.

Особові справи суддів, зазначених у цьому пункті, підлягають зберіганню у Верховному Суді, на який покладається видача документів для призначення/перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці".

Згідно пункту 2 розділу І Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року № 3-1 (далі Порядок №3-1), заява про призначення / перерахунок щомісячного довічного грошового утримання подається до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр), або вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал), або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням суддею електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Пунктом 1 розділу IV Порядку № 3-1 передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини 2 статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.

Як передбачено пунктом 6 розділу IV Порядку № 3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.

Звернення судді за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання здійснюється шляхом подання до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, в тому числі через вебпортал або засобами Порталу Дія з використанням суддею електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), або надсилання поштою.

Заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання приймається органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, за наявності в судді всіх необхідних документів та оформляється відповідно до вимог розділу III цього Порядку.

Днем звернення за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України.

Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок (пункт 6 розділу IV Порядку № 3-1).

Судом встановлено, що за підписом Голови Верховного Суду видано позивачу довідку від 29.03.2024 № 1264/0/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій вказано суддівську винагороду станом на 27.12.2023, яка враховується при призначенні / перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка складає 269318,75 грн.

Довідку видано на підставі Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України" від 21 листопада 2023 року № 3481-IX.

Отже, у зв`язку з видачею Верховним Судом довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій вказано суддівську винагороду станом на 27.12.2023, яка враховується при призначенні / перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у позивача виникли підстави для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі №638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі №200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Таким чином, суд вважає протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо нездійснення перерахунку пенсії позивача на підставі довідки виданої Верховним Судом від 29.03.2024 № 1264/0/2-24.

Визначаючи дату, з якої має бути здійснений перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд виходить з наступного.

Положення Закону № 3481-IX, якими передбачено здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів ВАСУ, ВССУ та ВГСУ у порядку та розмірі, визначених частиною третьою статті 142 цього Закону № 1402-ХІІ, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, не містять дати, з якої позивач як суддя Вищого адміністративного суду України має право на здійснення відповідного перерахунку.

Враховуючи те, що Закон № 3481-IX набрав чинності 27.12.2023, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання територіального органу Пенсійного фонду України здійснити відповідний перерахунок щомісячного довічного грошового забезпечення позивача з 27.12.2023.

Зазначена позиція суду відповідає позиції Конституційного Суду України, що викладена в абзаці 6 пункту 8.1 мотивувальної частини Рішення від 26.03.2024 № 3-р(ІІ)/2024 та згідно з якою «для суддів цих судів (прим. - ВССУ, ВГСУ та ВАСУ), які звільнилися у відставку до або після ухвалення Закону № 3481-IX, гарантії незалежності визначено Законом № 1402-VIII з дня набрання чинності Законом № 3481-IX».

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини, встановлені судом під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити (провести) перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці з 27.12.2023 у розмірі 84 % суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді, зазначеній у довідці Верховного Суду від 29.03.2024 № 1264/0/2-24, з урахуванням раніше виплачених сум.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позивач у справі звільнений від сплати судового збору за ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно підстави для розподілу судових витрат у справі у суду відсутні. Інших понесених витрат по справі не заявлено.

Керуючись статтями 9, 14, 77-80, 143, 243-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Івано Франківській області (, 76018, місто Івано-Франківськ, вулиця Січових Стрільців, будинок 15) від 14.02.2025 № 95 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи судді, який дає право на одержання довічного грошового утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби терміном 2 роки 1 місяць 5 днів та половину часу навчання на денній формі Харківського юридичного інституту терміном 1 рік 10 місяців 28 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. № 16, ) зарахувати з 14.11.2016 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби терміном 2 роки 1 місяць 5 днів та половину часу навчання на денній формі Харківського юридичного інституту терміном 1 рік 10 місяців 28 днів та здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 з 14.11.2016 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% суддівської винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нездійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 на підставі довідки виданої Верховним Судом від 29.03.2024 № 1264/0/2-24 у розмірі 84% суддівської винагороди починаючи з 27.12.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на підставі довідки виданої Верховним Судом від 29.03.2024 № 1264/0/2-24 у розмірі 84% суддівської винагороди починаючи з 27.12.2023 з урахуванням здійснених виплат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.