Справа № 140/8157/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/8157/24 пров. № А/857/29634/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Запотічного І.І., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження, в м. Львові, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року, що ухвалив суддя Денисюк Р.С., у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 140/8157/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 14 лютого 2023 року грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 14 лютого 2023 року (з урахуванням всіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що визначені з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням та раніше виплачених сум) із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року виплати;

- визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку грошової допомоги на оздоровлення у 2015, 2016, 2017 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2015 - 2017 роках, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для їх обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 № 889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій та зобов`язати провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2015, 2016, 2017 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2015 - 2017 роках, з урахуванням у складі грошового забезпечення, для їх обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 № 889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

10 жовтня 2024 року Волинський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 14.02.2023 грошового забезпечення (щомісячних основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року виплати грошового забезпечення на відповідні тарифні коефіцієнти.

Зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 14.02.2023 включно перерахунок грошового забезпечення (щомісячних основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення), виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року виплати грошового забезпечення, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб, та провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум.

Визнав протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у грудні 2015 року, у жовтні 2016 року, у липні 2017 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у грудні 2015 року, у жовтні 2017 року, без урахування в складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 суми грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у грудні 2015 року, у жовтні 2016 року, у липні 2017 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у грудні 2015 року, у жовтні 2017 року, без урахування в складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат, з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 від 22.09.2010, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок грошового забезпечення з 29.01.2020 по 14.02.2023 включно, виходячи із розміру посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислені, шляхом множення прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт. Крім цього, Закон України Про державний бюджет на 2020 рік, Закон України Про державний бюджет на 2021 рік, Закон України Про державний бюджет на 2022 рік та Закон України Про державний бюджет на 2023 рік не містять застережень, щодо застосування, при обрахунку грошового забезпечення, прожиткового мінімуму на поточний рік.

Суд першої інстанції вважав, що додаткова грошова винагорода виплачувалась позивачу з лютого 2015 року по грудень 2017 року, що свідчить про її систематичний, а не одноразовий (разовий) характер. Тому щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та мала бути включена до складу грошового забезпечення позивача, з якого обчислювалася допомога на оздоровлення у 2015-2017 роках та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2015 році та 2017 році.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб, яким внесено зміни у пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року № 704, не поновлює дію попередніх норм права.

Стосовно виплати допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, то відповідач вказує на те, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям Державної прикордонної служби України не включається до складу місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення грошової допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 з 16.01.2015 по 14.02.2023 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується витягом з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16.01.2015 № 11 та витягом з наказу командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (по особовому складу) від 12.02.2023 № 100.

На звернення позивача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення (щомісячних основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 по дату виключення зі списків з встановленими посадовими окладами та окладами за військовим званням, із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня календарного року виплати грошового забезпечення та здійснення нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення у 2015, 2016, 2017 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2015, 2017 роках, з урахуванням у складі грошового забезпечення, для їх обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови Кабінету Міністрів Українии від 22.09.2010 № 889, ІНФОРМАЦІЯ_6 листом від 05.07.2024 № 538 повідомив, що пунктом 4 Постанови № 704 визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 діяв згідно з чинним законодавством і правомірно нараховував та виплачував грошове забезпечення.

Вважаючи порушеним право на належний розмір грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Щодо здійснення розрахунку та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 14 лютого 2023 року без урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023.

30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців (далі - Постанова № 704).

Відповідно до п. 10 постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01 січня 2018 року.

Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 постанови № 704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

У свою чергу, у пункті 1 приміток Додатку 1 до постанови № 704 закріплено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

У примітці Додатку 14 постанови № 704 визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

З 24 лютого 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі - Постанова № 103), пунктом 6 якої, пункт 4 постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

В подальшому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103.

Отже, з 29.01.2020 року (дня набрання законної сили рішенням суд у справі № 826/6453/18) діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін, і запроваджувала алгоритм розрахунку посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Таким чином з 29.01.2020 року, розрахунковими величинами для визначення розміру посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року та відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 року № 2629-VIII Про Державний бюджет України на 2019 рік було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України Про державний бюджет на 2020 рік, Закон України Про державний бюджет на 2021 рік, Закон України Про державний бюджет на 2022 рік та Закон України Про державний бюджет на 2023 рік таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема, грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, відповідно, не містять.

Разом з цим, апеляційний суд наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, а саме Закону № 2017-III та Закону України Про державний бюджет на 2020 рік, Закон України Про державний бюджет на 2021 рік, Закон України Про державний бюджет на 2022 рік та Закон України Про державний бюджет на 2023 рік.

Отже, розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням позивача, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України Про державний бюджет України на 2020 рік станом на 01 січня 2020 року, Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01 січня 2021 року, Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01 січня 2022 року та Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01 січня 2023 року.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, враховуючи те, що з з 29 січня 2020 року по 14 лютого 2023 року відповідач, при визначенні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням позивача, протиправно не врахував розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом січень 2020 року, січень 2021 року, січень 2022 року та січень 2023 року, як розрахункову величину, то грошове забезпечення за ці роки відповідач виплатив у меншому розмірі, ніж визначено законодавством.

Наведене свідчить про те, що позивач має право на перерахунок грошового забезпечення за спірний період, виходячи із посадового окладу та окладу за військовим званням, які розраховані, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого:

- Законом України Про державний бюджет України на 2020 рік, станом на 01.01.2020 року, під час розрахунку грошового забезпечення за 2020 рік;

- Законом України Про державний бюджет України на 2021 рік, станом на 01.01.2021 року, під час розрахунку грошового забезпечення за 2021 рік;

- Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік, станом на 01 січня 2022 року під час розрахунку грошового забезпечення за 2023 рік;

- Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік, станом на 01 січня 2023 року, під час розрахунку грошового забезпечення за 2023 рік;

На такий перерахунок позивач має право з 29.01.2020 року, тобто з дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18.

Враховуючи викладене вище апеляційний суд вважає, що, при виплаті грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 14 лютого 2023 року, відповідач діяв протиправно.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції зробив вірний висновок в частині задоволення відповідних позовних вимог, однак не визначив у якому періоді який прожитковий мінімум, під час розрахунку грошового забезпечення позивача, необхідно застосовувати.

Вказаний висновок апеляційного суду є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, позовні вимоги необхідно задовольнити у такий спосіб:

1) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо здійснення розрахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 14.02.2023 включно, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року;

2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період:

- з 29.01.2020 по 31.12.2020, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 року;

- з 01.01.2021 по 31.12.2021, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про державний бюджет України на 2021 рік, станом на 01.01.2021 року;

- з 01.01.2022 по 31.12.2022, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01 січня 2022 року;

- з 01.01.2023 по 14.02.2023 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01 січня 2023 року.

Щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги без урахування в складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається грошова допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби № 460 від 17.09.2014 року передбачено, що одноразова грошова допомога визначена п. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей виплачується в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менше, як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Виходячи із аналізу наведених норм, грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога, обчислюються виходячи із місячного грошового забезпечення військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ № 889 від 22.09.2010 року (далі - Постанова № 889) встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року № 16 постанову № 889 доповнено новою нормою, згідно з якою, виплата винагороди поширюється на усіх військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової військової служби) без урахування займаних ними посад.

Сторони не заперечують тієї обставини, що щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалось позивачу щомісяця, що свідчить про її систематичний характер.

Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода має братись до уваги під час розрахунку допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги.

Таким чином відповідач протиправно не врахував щомісячну додаткову грошову винагороду при обчисленні та виплаті позивачу за час служби грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у грудні 2015 року, у жовтні 2016 року, у липні 2017 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у грудні 2015 року, у жовтні 2017 року.

Цей висновок є підставою для задоволення вказаної частини позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що в частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується, апеляційний суд не переглядає в апеляційному порядку спірне рішення у відповідній частині.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи в частині перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та ухвалив в цій частині судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги, в частині перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині, а тому апеляційну скаргу в зазначеній частині необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції у відповідній частині без змін.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в частині здійснення розрахунку та виплати грошового забезпечення без урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення в цій частині та прийняття постанови про задоволення позову у інший спосіб.

Наведені міркування є підставою для задоволення апеляційної скарги частково.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 140/8157/24, в частині здійснення ОСОБА_1 розрахунку та виплати грошового забезпечення без урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо здійснення розрахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 14 лютого 2023 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період:

- з 29.01.2020 по 31.12.2020, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 року;

- з 01.01.2021 по 31.12.2021, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про державний бюджет України на 2021 рік, станом на 01.01.2021 року;

- з 01.01.2022 по 31.12.2022, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01 січня 2022 року;

- з 01.01.2023 по 14.02.2023 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01 січня 2023 року. В іншій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 140/8157/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар