Справа № 810/146/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року № 810/146/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРК» до Вишгородської об`єднаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРК» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.11.2014 № /3657.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що висновки відповідача про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки підприємством, у відповідності до вимог чинного законодавства і на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів та податкових накладних, було сформовано податковий кредит, проте, податковий орган дійшов помилкового висновку про безтоварність укладених між позивачем та його контрагентами угод і неправомірно нарахував грошові зобов`язання по податку на додану вартість. При цьому, податковому органу було надано усі первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2015 позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 29.11.2016 частково задоволено касаційну скаргу Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, постанову Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2015 скасовано, адміністративну справу № 810/146/15 направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Згідно автоматичного розподілу справ між суддями, адміністративну справу № 810/146/15 передано для розгляду судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2016прийнято адміністративну справу до провадження. Запропоновано позивачу подати до суду засвідченні копії наявних додаткових письмових доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовується позов з урахуванням обставин, зазначених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.11.2016 або письмові пояснення із зазначенням причин неможливості надання таких доказів для сприяння у витребуванні їх судом. У порядку підготовки справи до судового розгляду витребувано у відповідача: додаткові письмові заперечення проти позову разом із засвідченими копіями наявних додаткових письмових доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються такі заперечення, з урахуванням обставин, зазначених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.11.2016; письмові пояснення щодо наявності або відсутності кримінальних проваджень та вироків суду відносно посадових осіб контрагентів позивача за обвинуваченням у фіктивному підприємництві, ухиленні від сплати податків, підробці документів тощо. Призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 клопотання відповідача про зупинення провадження у справі задоволено, провадження у справі зупинено до 17 січня 2017 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 поновлено провадження у справі, призначено до розгляду на 17.01.2017.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 витребувано докази по справі від Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Одеській області: інформацію про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077 від 02.04.2014 та наявну інформацію щодо фактичних обставин господарської діяльності ТОВ «Еко-Буд-Монтаж» (); копії протоколів допиту посадових осіб ТОВ «Еко-Буд-Монтаж», що стосуються обставин державної реєстрації та господарської діяльності ТОВ «Еко-Буд-Монтаж»; висновки почеркознавчих експертиз підписів посадових осіб на первинних документах (за наявності);Клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі задоволено, провадження у справі № 810/146/15 зупинено до 20 лютого 2017 року та призначено наступне судове засідання у справі на 20 лютого 2017 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 20.02.2017.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 витребувано докази по справі від Прокуратури Одеської області: інформацію про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 (№ 0000077) та наявну інформацію щодо фактичних обставин господарської діяльності ТОВ «Еко-Буд-Монтаж» (); копії протоколів допиту посадових осіб ТОВ «Еко-Буд-Монтаж», що стосуються обставин державної реєстрації та господарської діяльності ТОВ «Еко-Буд-Монтаж»; висновки почеркознавчих експертиз підписів посадових осіб на первинних документах (за наявності); Клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі задоволено, провадження у справі зупинено до надання Прокуратурою Одеської області витребуваних доказів та інформації.

26.11.2018 до суду від сторони позивача надійшли додаткові пояснення щодо обставин, на які звернув увагу Вищий адміністративний суд в ухвалі від 29.11.2016. (а.с. 69-73 т. 6)

Судові засідання 27.11.2018 та 22.01.2019 не відбулись у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 26.02.2019. Розгляд питання щодо поновлення провадження у справі 26.02.2019 та 01.04.2019 відкладено до 14.05.2019.

13.05.2019 до суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме, інформацію щодо виданих ДАБІ України ліцензій контрагентам позивача.

15.05.2019 до суду від сторони відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витягів з бази АІС «Податковий блок» щодо контрагентів позивача.

14.05.2019 до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому, представник відповідача при вирішенні даного клопотання, покладався на розсуд суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.11.2025 замінено відповідача по справі в порядку процесуального правонаступництва, а саме: з Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на ГУ ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

У зв`язку із неявкою учасників процесу у судове засідання, що призначене на 02.12.2025 судом прийнято рішення про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРК» зареєстровано як юридичну особу Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією 05.05.1999, як платник податків перебуває на обліку в органах державної податкової служби з 18.05.1999 за № 3127/4779. Позивач також зареєстрований, як платник податку на додану вартість. Основним видом діяльності позивача є будівництво житлових і нежитлових будівель.

У жовтні 2014 року, посадовою особою Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області на підставі наказу від 20.10.2014 № 592 та згідно з п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ТРК» () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Ромілен" (), ТОВ "Венсеремос" () та ТОВ "Лендер Альянс" () за період з 01.03.2014 по 31.03.2014, з ТОВ "Еко-Буд-Монтаж" () за період з 01.01.2014 по 31.01.2014, за результатами якої складено акт від 28.10.2014 № 2249/10-08-22-01/30370381.

Під час перевірки податковим органом зроблено висновок про те, що правочини, укладені між позивачем та ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс", ТОВ "Еко-Буд-Монтаж", не спричинили настання правових наслідків, оскільки відсутнє фактичне отримання товару (послуг), а тому, встановлено порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого, подактовий орган дійшов висновку про те, що товариством позивача занижено податок на додану вартість за березень 2014 року на загальну суму 1464834 грн.

Так, вказаний висновок податкового органу ґрунтується на використаних під час аналізу господарських операцій позивача матеріалів перевірок його контрагентів, а саме: актів податкових інспекцій від 22.08.2014 № 117/10-08-22-01/38758222 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Ромілен" () щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.02.2014 по 31.07.2014", від 19.09.2014 №1406/26-59-22-09/38464073 "Про результати невиїзної позапланової документальної перевірки ТОВ "Венсеремос", податковий номер 38464073, з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні господарських відносин з ТОВ "Ягура", податковий номер 31571594, та ТОВ "ТРК", податковий номер 30370381, за період з 01.03.2014 по 31.03.2014", від 10.06.2014 № 446/26-57-22-04-10/38882660 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Лендер Альянс" () щодо підтвердження господарських відносин із платниками за період з 01.02.2014 по 31.03.2014". Відповідач вважає, що вказаними актами перевірок контрагентів встановлено нереальність здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс" з контрагентами.

За змістом акту перевірки, під час перевірки ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс" встановлено відсутність факту реального здійснення господарської діяльності, оскільки у ході перевірки встановлено, що ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс" не знаходяться за юридичними адресою, не мають адміністративно-господарських можливостей, необхідних для виконання взятих на себе зобов`язань, та не надано до перевірки первинних документів, які підтверджують виконання робіт (надання послуг), а тому, на думку податкового органу перевірками контрагентів позивача не підтверджено господарські операції, здійснені ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс", по ланцюгу постачання з його контрагентами.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ "Еко-Буд-Монтаж", податковий орган в акті перевірки вказує на те, що ним отримано лист Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Одеській області від 04.04.2014 № 3042/7/15-32-09-03, в якому зазначено, що 02.04.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000077 внесені відомості про кримінальне провадження та розпочато розслідування за фактом організації невстановленими особами діяльності підприємств з ознаками "фіктивності" та за фактом пособництва невстановленими особами, в ухиленні від сплати податків, зокрема, ТОВ "Еко-Буд-Монтаж". Тож, податковий орган дійшов висновку, що господарські операції підприємств не підтверджуються щодо врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, яке економічно необхідне для здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, у зв`язку з чим ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс", ТОВ "Еко-Буд-Монтаж" не могли фактично здійснювати господарські операції.

Надалі, на підставі висновків акту перевірки, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.11.2014 № , згідно з яким, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість" у розмірі 2197251 грн., з яких: 1464834 грн. - за основним платежем; 732417 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

У той же час, позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення таким, що суперечить вимогам чинного податкового законодавства, а тому оскаржив його, звернувшись із позовом до суду.

Зважаючи на вказане, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Вищий адміністративний суд, ухвалою від 29.11.2016, скасовуючи ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року та постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2015 року по справі №810/146/15 та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказав на те, що за підтвердження в кримінальному процесі обставин, зокрема, щодо не відповідності особи, вказаної в податкових накладних, особі, уповноваженій на здійснення операцій з поставки, такі податкові накладні, а також інші документи, виписані з таким порушенням, з врахуванням обставин, які свідчать про фіктивне підприємництво з боку товариства, втрачають значення первинних документів і не можуть бути підставою для податкового обліку. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку. Оцінюючи докази, надані сторонами, суди повинні були мати на увазі, що сам факт наявності у позивача податкових накладних, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, тоді як для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження податкового кредиту.

За наслідком нового розгляду даного спору, суд бере до уваги наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі по тексту також - ПК України)

Приписами п. 14.1 ст. 14 ПК України, визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231).

Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. Водночас, із визначеного в ПКУ поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності. З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. Варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.

Документальне обґрунтування наявності ділової мети, передбачає наявність документів управлінського обліку, первинних документів, які платник податків використовує в господарській діяльності, зокрема, у перспективі, або коли наявна потреба в здійсненні збиткових операцій з огляду на стратегічні цілі чи несприятливі обставини. Такі документи мають містити загальноприйняті реквізити, такі як дата складання та підписи уповноважених осіб, і можуть бути використані під час перевірки або затребувані в установленому ПКУ порядку.

Таким чином, ділова мета може бути відсутня лише в таких операціях: головною ціллю або однією з головних цілей операції є несплата (неповна сплата) суми податків та/або зменшення обсягу оподатковуваного прибутку платника податків; у зіставних умовах особа не була б готова придбати (продати) такі товари, роботи (послуги), нематеріальні активи, інші предмети господарських операцій, відмінні від товарів, у непов`язаних осіб. Ураховуючи принцип превалювання сутності над формою, перевага має надаватися економічній сутності господарських операцій.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, акти, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Водночас, нереальність господарських операцій з придбання/постачання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і головне, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, визначає, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до приписів пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

Пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, встановлює, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому, платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов`язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Судом досліджено, що ТОВ "ТРК" мало взаємовідносини з ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс", ТОВ "Еко-Буд-Монтаж" щодо купівлі ремонтних послуг, підрядних робіт, будівельних матеріалів, будівельних робіт, монтажних робіт, послуг по обслуговуванню офісних приміщень, послуг по поставці та монтажу офісних меблів, послуг з метою забезпечення можливості подальшого укладення договору про постачання електричної енергії, проектних робіт тощо.

Так, на підтвердження реальності виконання умов господарських операцій між позивачем та вказаними підприємствами, позивачем надано належним чином завірені копії первинних документів, а саме: договори, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), акти виконаних робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, платіжні доручення, оборотно-сальдові відомості по рахунку 631. (т.1-т.5 (а.с. 1-101)

Тобто, позивачем суду надано первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо купівлі у ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс", ТОВ "Еко-Буд-Монтаж" ремонтних послуг, підрядних робіт, будівельних матеріалів, будівельних робіт, монтажних робіт, послуг по обслуговуванню офісних приміщень, послуг по поставці та монтажу офісних меблів, послуг з метою забезпечення можливості подальшого укладення договору про постачання електричної енергії, проектних робіт тощо.

При цьому, податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також, і не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов`язкових реквізитів.

Слід врахувати, що на час укладання та виконання зазначених правочинів, ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс", ТОВ "Еко-Буд-Монтаж", були зареєстровані, як юридичні особи та були платниками податку на додану вартість.

Як вбачається з акту перевірки, на час проведення перевірки, відсутні будь-які докази наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс", ТОВ "Еко-Буд-Монтаж", пов`язаних із знищенням, пошкодженням майна, незаконним його заволодінням або пов`язаних із порушенням податкового законодавства.

Враховуючи, що предметом спірного правочину є купівля ремонтних послуг, підрядних робіт, будівельних матеріалів, будівельних робіт, монтажних робіт, послуг по обслуговуванню офісних приміщень, послуг по поставці та монтажу офісних меблів, послуг з метою забезпечення можливості подальшого укладення договору про постачання електричної енергії, проектних робіт тощо, які були використані позивачем у власній господарській діяльності, наявні підстави констатувати, що господарські операції позивача з ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс", ТОВ "Еко-Буд-Монтаж" підтверджуються необхідними документами, а зазначені вище отримані послуги (роботи) були використані позивачем у власній господарській діяльності.

Відповідно до змісту акту перевірки, податковим органом не здійснювалось належної перевірки первинно-бухгалтерських документів ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс", ТОВ "Еко-Буд-Монтаж"; не перевірялася наявність господарсько-правових стосунків з іншими суб`єктами господарювання по оренді основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими суб`єктами господарювання щодо надання послуг або виконання робіт.

На переконання суду, єдине посилання відповідача, як на доказ правомірності своїх висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, на акти податкових інспекцій від 22.08.2014 №117/10-08-22-01/38758222 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Ромілен" () щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.02.2014 по 31.07.2014", від 19.09.2014 №1406/26-59-22-09/38464073 "Про результати невиїзної позапланової документальної перевірки ТОВ "Венсеремос", податковий номер 38464073, з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні господарських відносин з ТОВ "Ягура", податковий номер 31571594, та ТОВ "ТРК", податковий номер 30370381, за період з 01.03.2014 по 31.03.2014", від 10.06.2014 №446/26-57-22-04-10/38882660 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Лендер Альянс" () щодо підтвердження господарських відносин із платниками за період з 01.02.2014 по 31.03.2014", є недостатнім та жодним чином не дає підстави для висновку, який має документальне підґрунтя, що вказані контрагенти не мали реальної можливості виконати взяті на себе перед позивачем зобов`язання, адже, вказаними актами не встановлено неможливість даних юридичних осіб, з огляду на відсутність у них трудових, матеріальних, технічних можливостей для виконання умов договору з позивачем, адже, зі змісту вказаних актів перевірки вбачається, що предметом перевірки були господарські відносини ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс" саме з їх контрагентами, а відносини з позивачем, у них не досліджувались. Однак, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції, повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

При цьому, без доведення суб`єктом владних повноважень факту, що контрагенти добросовісного платника податків реально не мали жодної змоги виконати взяті на себе зобов`язання, неможливо погодитись з висновками акта перевірки податкового органу, адже відсутність основних фондів, автоматично та безапеляційно не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Під час розгляду даної справи як на першому колі так і при новому розгляді спору, податковий орган обґрунтовує правомірність своїх рішень нереальністю спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс", однак, не надає будь-якого документального підтвердження щодо фінансово-господарських відносин позивача по взаєморозрахункам з цими контрагентами, а викладені у ньому висновки щодо нікчемності укладених правочинів, не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Під час розгляду даного спору, судом встановлено, що належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних, трудових ресурсів відповідачем не надано, а лише процитовано контролюючим органом без будь-якого фактичного та документального підтвердження цьому.

Крім того, суд не приймає до уваги як доказ у справі лист Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Одеській області від 04.04.2014 №3042/7/15-32-09-03, в якому зазначено, що 02.04.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000077 внесені відомості про кримінальне провадження та розпочато розслідування за фактом організації невстановленими особами діяльності підприємств з ознаками "фіктивності" та за фактом пособництва невстановленими особами, в ухиленні від сплати податків, зокрема, ТОВ "Еко-Буд-Монтаж", оскільки вказаний документ в силу приписів кримінального-процесуального законодавства України, є лише одним із засобів доказування в кримінальній справі, а наявність порушеної кримінальної справи, до моменту прийняття судом вироку не засвідчує наявність або відсутність в діях особи складу злочину. Слід зазначити, що результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи є не доказами, а лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом.

Так, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 було витребувано докази по справі від Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Одеській області: інформацію про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077 від 02.04.2014 та наявну інформацію щодо фактичних обставин господарської діяльності ТОВ «Еко-Буд-Монтаж» (); копії протоколів допиту посадових осіб ТОВ «Еко-Буд-Монтаж», що стосуються обставин державної реєстрації та господарської діяльності ТОВ «Еко-Буд-Монтаж»; висновки почеркознавчих експертиз підписів посадових осіб на первинних документах (за наявності).

Також, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 було витребувано докази по справі від Прокуратури Одеської області, а саме, інформацію про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 (№ 0000077) та наявну інформацію щодо фактичних обставин господарської діяльності ТОВ «Еко-Буд-Монтаж» (); копії протоколів допиту посадових осіб ТОВ «Еко-Буд-Монтаж», що стосуються обставин державної реєстрації та господарської діяльності ТОВ «Еко-Буд-Монтаж»; висновки почеркознавчих експертиз підписів посадових осіб на первинних документах (за наявності).

На виконання вимог ухвали суду, від ГУ ДФС в Одеській області 01.02.2017 надійшов лист, у якому зазначено про те, що кримінальне провадження № 0000077, об`єднано 07.04.2014 з кримінальним провадженням № 0000076. 12.04.2014 прокурором відділу прокуратури Одеської області кримінальне провадження приєднано до кримінального провадження № 0000111, що перебуває в провадженні слідчих прокуратури Одеської області. Водночас, інформація про рух вказаного кримінального провадження, у слідчому управлінні фінансових розслідувань ГУ ДФС в Одеській області відсутня. (а.с. 34 т. 6)

Також, на виконання вимог ухвали суду, від Прокуратури Одеської області 27.03.2017 надійшов лист, за змістом якого повідомлено, що у прокуратурі Одеської області дійсно перебувають вказані кримінальні провадження, якими установлено ряд обставин щодо організації діяльності підприємств з ознаками фіктивності; було повідомлено про підозру директорів та засновників товариств; місцезнаходження директора та засновника ТОВ «Еко-Буд-Монтаж» ОСОБА_1 не встановлено, протоколи допиту посадових осіб ТОВ «Еко-Буд-Монтаж» та висновки почеркознавчих експертиз вказаних осіб відсутні. (а.с. 45-46 т. 6)

Тобто, беручи до уваги вказані листи правоохоронних органів від 2017 року, а також те, що станом на час вирішення даного спору в 2025 році, до суду не надано жодних результатів кримінального провадження (вирок суду, що набрав законної сили) щодо контрагентів позивача, суд констатує, що сам факт проведення правоохоронними органами досудового розслідування за фактом створення і діяльності фіктивних підприємств, не є належним доказом у справі та не може бути підставою для визнання господарських операцій між позивачем та його контрагентами нереальними (безтоварними).

При цьому, саме податковий орган повинен надати суду відповідні докази, які підтверджують доводи щодо відсутності господарських операцій між ТОВ "ТРК" та ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс", ТОВ "Еко-Буд-Монтаж", правомірності прийнятих ним оспорюваних рішень.

У свою чергу, фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та цими контрагентами підтверджується приведеними вище первинними та іншими документами.

Таким чином, суд вважає, що у зв`язку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, зокрема, податкових накладних, є підтвердженим формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинах зі вказаними контрагентами, на противагу чому, відповідачем не було надано під час нового розгляду спору доказів того, що позивач знав або міг дізнатися про те, що ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс", ТОВ "Еко-Буд-Монтаж", можливо, порушують вимоги податкового законодавства, зокрема, щодо подання податкової звітності, відсутності за юридичним місцезнаходженням тощо, а також доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагентів у системі оподаткування, як і не було надано вироків суду, що набрали законної сили по директорам/засновникам вказаних контрагентів позивача, тобто, наразі немає жодних результатів кримінальних проваджень, на які посилався відповідач, які могли б бути враховані судом як докази при вирішенні даного спору.

Позивачем до матеріалів справи залучено сукупність первинних та інших документів, які в умовах звичайної ділової практики супроводжують та підтверджують фактичне вчинення платником податків господарських операцій, які у сукупності, не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення підприємством господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) чи їх невідповідності з господарською діяльністю позивача, та не свідчать про відсутність у позивача підстав для формування задекларованих позивачем податкових вигод у вказаному періоді. Досліджені під час розгляду спору первинні документи, розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

Також, 13.05.2019 до суду від позивача надійшла інформація із сайту ДАБІ України, згідно якої, на момент виникнення спірних правовідносин, ТОВ Венсеремос», ТОВ «Ромілен», ТОВ «Еко-Буд-Монтаж» мали відповідні дозвільні ліцензії на провадження діяльності із створенням об`єктів архітектури (за переліком робіт).

При цьому, надані 15.05.2019 суду стороною відповідача витяги з бази АІС «Податковий блок» дані щодо ТОВ Венсеремос», ТОВ «Ромілен», ТОВ «Еко-Буд-Монтаж» та ТОВ «Лендер Альянс», відтворюють ту ж інформацію по ним, що зазначена в акті перевірки та жодним чином не спростовують висновків суду про недоведеність обставин неможливості виконати вказаними особами взяті перед позивачем на себе зобов`язання.

Суд також вважає за доцільне зазначити, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагентів позивача матеріальних і трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання такими платниками господарських операцій і не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, позаяк залучення інших субпідрядників (працівників чи організацій) є можливим за умови укладання відповідних договорів.

Позивач не може нести відповідальність за можливе невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, що вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 по справі № 160/3364/19 вказано, що … з урахуванням підходів ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах Бізнес Супорт Центр проти Болгарії, Булвес АД проти Болгарії, Інтерсплав проти України, платник податків не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду також неодноразово висловлював позицію, що відповідальність має індивідуальний характер і платник податків не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб (постанови від 04 червня 2020 року у справі № 340/422/19, від 10 липня 2020 року у справі № 120/4723/18-а, від 13 серпня 2020 року у справі № 520/4829/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 820/1379/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 826/16705/17, від 20 жовтня 2020 року у справі № 806/705/15 тощо).

Отже, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Тому невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та / або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків. Ця правова позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 816/1118/17, від 15 січня 2019 року у справі № 809/2918/13-а.

У практиці, зокрема, адміністративного судочинства застосовується загальний принцип in dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права): у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків особи у її взаємовідносинах з державою (в особі відповідних суб`єктів владних повноважень), тлумачення такого закону здійснюється на користь особи (суб`єкта приватного права).

Норми про застосування правила про пріоритет норми з найбільш сприятливим для особи тлумаченням закріплені, зокрема, у частині сьомій статті 4 Закону України від 05 квітня 2007 року № 877-V Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, відповідно до якої у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду (контролю), така норма трактується в інтересах суб`єкта господарювання.

Наведеному принципу не відповідає ситуація, коли у вироку в межах кримінального провадження щодо директора ймовірно фіктивного підприємства суд, практично не досліджуючи господарську діяльність цього підприємства (оскільки склад злочину закінчується в момент придбання / перереєстрації фіктивного підприємства), робить висновки про те, що підприємство було створено з метою прикриття незаконної діяльності, ніколи не здійснювало жодної господарської діяльності, усі його господарські операції з контрагентами є фіктивними тощо.

На практиці створювалися свого роду преюдиції невизнання податкових наслідків операцій з підприємствами з ознаками фіктивності, що створювало тиск на сумлінних платників податків. Нерідко податкові органи, окрім факту наявності кримінальної відповідальності, використовували вироки та матеріали досудового розслідування як докази при притягненні до відповідальності за порушення норм податкового законодавства, коли директор чи формальний власник залучалися до відповідальності з формально незначною сумою штрафу. Отже, факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, якщо іншими наданими доказами рух товару і зміни в активах / зобов`язаннях платника податків підтверджуються. Як наслідок, існує нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення та здійснювати комплексне дослідження всіх складових господарських операцій з урахуванням обставин, установлених у вироках, які набрали законної сили.

Норми матеріального права не можуть пов`язувати визнання ознак фіктивності юридичної особи з обов`язковою наявністю вироку щодо осіб, які вчинили фіктивне підприємництво. Матеріали кримінального провадження стосовно посадових осіб підприємств-контрагентів не є належними та допустимими доказами безтоварності операцій, якщо таким матеріалам не надана правова оцінка компетентним судом, що знаходить своє вираження, наприклад, у формі вироку у відповідному кримінальному провадженні……

….Велика Палата Верховного Суду відхиляє твердження відповідача, викладені в додаткових поясненнях до касаційної скарги, про те, що засудження посадової особи підприємства за статтею 205 КК України (переважно директора контрагента) свідчить про фактичну відсутність у такої юридичної особи цивільної дієздатності, тобто одного з обов`язкових критеріїв визнання юридичної особи учасником податкових правовідносин, з огляду на те, що в податкових правовідносинах виникнення прав та обов`язків пов`язане насамперед зі спеціальним статусом платника податків, а не із загальною цивільно-правовою дієздатністю юридичної особи. За наявності статусу платника податків суб`єкт господарювання має підстави для складення первинних та інших документів, які повинні братися до уваги при підтвердженні даних податкового обліку…..

….Отже, вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності….

Тобто вирок може слугувати підтвердженням нереальності операцій між платником податку та його контрагентом, тільки якщо він містить посилання саме на ці операції. Визнання вироком суду у кримінальному провадженні підприємства фіктивним не обов`язково означає, що всі його операції з усіма контрагентами були фіктивними за весь період його діяльності.

Також норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

У висновках Верховного Суду, зокрема, в постановах від 23.12.2020 у справі №815/6018/16, від 23.12.2020 у справі № 813/45/14, від 10.12.2020 у справі № 826/15975/14 зазначається про неможливість похідної відповідальності платника за наслідками порушення податкового законодавства його контрагентом на підставі службової інформації податкового органу, яка є недопустимим джерелом доказу.

Верховний Суд також неодноразово наголошував на тому, що платник податку не має обов`язку щодо контролю податкової дисциплінованості свого контрагента і не може відповідати за порушення таким контрагентом податкового законодавства про що вказано у постановах від 21.01.2021 у справі № 806/417/15, від 21.01.2021 у справі № 820/11465/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4938/17.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005; п.89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006; п.23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010; п.58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, п.29).

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Водночас в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

За таких обставин, беручи до уваги не доведеність відповідачем відсутності реального характеру правочинів, укладених між ТОВ "ТРК" та ТОВ "Ромілен", ТОВ "Венсеремос", ТОВ "Лендер Альянс", ТОВ "Еко-Буд-Монтаж", доведеність обґрунтованості включення позивачем до складу податкового кредиту відображених в отриманих від вказаних контрагентів первинних документах сум податку на додану вартість та віднесення сум до валових витрат; суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Керуючись статтями 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРК» до Вишгородської об`єднаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 13.11.2014 №.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

повний текст рішення виготовлений та підписаний 16.12.2025

Суддя Панченко Н.Д.