Справа № 400/7973/25
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/7973/25
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Єщенко О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційні скарги 18 Регіональної військово-лікарської комісії, ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року та на додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до 18 Регіональної військово-лікарської комісії про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2025 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати протиправним та скасувати рішення 18 Регіональної військово-лікарської комісії у формі Протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії №2025-0624 1421-3360-0 від 24.06.2025;

- зобов`язати 18 Регіональну військово-лікарську комісію встановити причинний зв`язок травми, яка призвела до смерті і причини смерті ОСОБА_2 , 1970 р.н. «так, пов`язана із виконанням обов`язків військової служби», рішення ВЛК про причинний зв`язок травми та її наслідків оформити відповідно до вимог керівних документів;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення 18 Регіональної військово-лікарської комісії у формі Протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії №2025-0624-1421-3360-0 від 24.06.2025. Зобов`язано 18 Регіональну військово-лікарську комісію встановити причинний зв`язок травми, яка призвела до смерті і причини смерті ОСОБА_2 , 1970 р.н. - "так", пов`язана із виконанням із виконанням обов`язків військової служби", рішення ВЛК про причинний зв`язок травми та її наслідків оформити відповідно до вимог керівних документів. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань 18 Регіональної військово - лікарської комісії на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім дев`яносто шість) гривень.

Додатковим рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі №400/7973/25 про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 24000 гривень задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань 18 Регіональної військово - лікарської комісії на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень. В задоволенні заяви представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 19000 гривень відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції, у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити. Позивач просила переглянути додаткове рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу, скасувати його та задовільнити в сумі, що заявлена до позову.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що на розгляд відповідачу, для встановлення причинного зв`язку травми що призвела до смерті ОСОБА_2 , серед інших документів було надано Акт службового розслідування проведеного відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608. Акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) відповідно до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 27 жовтня 2021 року №332 щодо ОСОБА_2 не був наданий на розгляд відповідачу. Враховуючи стислі строки для прийняття рішення та велику завантаженість відповідачем прийнято рішення щодо встановлення причинного зв`язку травми, що призвела до смерті ОСОБА_2 , на підставі постанови про закриття кримінального провадження від 31.10. 2024 року. Апелянт зазначає, що при наявності висновків, зазначених в мотивувальній частині постанови від 31.10.2024 року про закриття кримінального провадження № №0000901, з урахуванням вимог законодавства щодо підстав прийняття постанови про встановлення причинного зв`язку травми що призвела до смерті у формулюванні «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби», то у відповідача відсутні законні підстави пов`язати смерть ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби. Таким чином, на думку апелянта, постанова відповідача №2025-0624-1421-3360-0 від 24.06.2025 року про встановлення причинного зв`язку травми, що призвела до смерті ОСОБА_2 з проходженням військової служби, прийнята об`єктивно, обґрунтовано, на підставі наданих документів що передбачені Положенням 402 на законних підставах.

Апелянт вказує, що на даний час відповідачем зроблений запит до військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та отримана відповідь в/ч НОМЕР_1 від 15.09.2025 року вих. №1451/15/11628 про те, що результати спеціального розслідування будуть направлені на адресу відповідача після його завершення. Апелянт звертає увагу, що запитаний документ необхідний для всебічного об`єктивного і законного розгляду справи, а надані до апеляційної скарги запити та відповідь є доказом початку його створення. Вказує, що підставою для прийняття законного рішення щодо встановлення причинного зв`язку травми, що призвела до смерті ОСОБА_2 є результати спеціального розслідування, зазначені в акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) відповідно до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 27 жовтня 2021 року №332.

Не погоджуючись з додатковим рішеннями суду першої інстанції, позивачка також надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі; стягнути витрати на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що позивачем було документально підтверджено понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000 грн. Апелянт зазначає, що відповідачем лише зазначаються загальні посилання на неспівмірність, непідтвердженість та надмірний тягар. Однак, жодне із відповідних тверджень не розкривається та не обґрунтовується відповідачем. Апелянт зазначає, що позивачу послуги надавалися поетапно, з врахуванням професійного досвіду, спеціалізації та були необхідними для досягнення правового результату у справі, що стосувалась репутації позивача, її померлого чоловіка, надзвичайно важливого аспекту життя не тільки для сім`ї військовослужбовця, але й будь - якої людини. Крім того, апелянт зазначає, що з огляду на законодавчі положення, витрати на професійну правничу допомогу є різновидом судових витрат та підлягають розподілу між сторонами за умови, що вони документально підтверджені та співмірні. Вказує, що витрати на професійну правничу допомогу будуть подані до першого судового засідання або протягом п`яти днів з дня ухвалення судом рішення.

07 жовтня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що після ухвалення рішення судом першої інстанції по даному спору, позивач, через адвоката Куля В.С., звернулась (вірогідно з одночасним зверненням про оскарження дій НОМЕР_3 РВЛК до суду) до ЦВЛК ЗС України з оскарженням постанови Відповідача №2025-0624-1421- 3360-0 від 24.06.2025 року. Внаслідок перегляду оскаржуваної постанови, ЦВЛК ЗС України прийнято рішення оформлене протоколом від 05.09.2025 року №2025-0905- 1051-3500-0 про скасування оскаржуваної постанови та постановлено: пов`язати травму та причину смерті ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби. Відповідач зазначає, що позивачем, даний факт в суді першої інстанції був прихований. Відповідачу також було невідомо про оскарження рішення до ЦВЛК ЗСУ. Таким чином, як зазначає представник відповідача, на час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, рішення відповідача №2025-0624-1421-3360-0 від 24.06.2025 року скасовано 05.09.2025 року. Отже, на думку апелянта, на даний час, коли оскаржуване рішення суду першої інстанції не набрало законної сили, відсутній предмет спору. З огляду на зазначене, на підставі п.8 ст. 238 КАС України представник відповідача просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю, провадження у справі закрити; додаткове рішення суду щодо стягнення витрат на правову допомогу скасувати.

08 жовтня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивачки надійшов відзив на апеляційну, який зареєстровано судом 09.10.2025 року, в якому представник просить апеляційну скаргу 18 Регіональної військово-лікарської комісії залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 р. - без змін; винести окрему ухвалу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону (в т.ч. зловживання процесуальними правами та введення суду в оману; задовольнити апеляційну скаргу, подану представником позивача в інтересах ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 , 1970 р.н. був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_1 26.02.2022 для проходження військової служби у Збройних Силах України.

Військову службу за мобілізацією ОСОБА_2 проходив на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 та мав військове звання солдат.

Відповідно до бойового розпорядження від 03.06.2024 позивач разом з іншими військовослужбовцями був у розпорядження командира механізованої роти військової частини НОМЕР_2 та виконували бойові завдання на позиціях вказаного підрозділу в с. Велетенське Херсонського району Херсонської області.

05.06.2024 за вказівкою командира, ОСОБА_2 був направлений для доставлення двох військовослужбовців до лазні в с. Білозерка Херсонська область.

05.06.2024 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2109, рухався автодорогою Казимис-Білозерка. При цьому, з метою маскування від ворожих дронів, водій не вмикав зовнішнє освітлення автомобіля.

Приблизно в 22.00 05.06.2024, автомобіль ВАЗ 2109, під керуванням ОСОБА_2 зіткнувся з автомобілем Ford Ranger інших військовослужбовців, внаслідок чого ОСОБА_2 загинув.

За цим фактом військовою частиною проведено службове розслідування, за результатами якого прийнято акт №56 службового розслідування від 03.07.2024 року, відповідно до висновків якого смерть солдата ОСОБА_2 , не пов`язана з бойовим ураженням або діями з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення операцій об`єднаних сил. Обставини смерті солдата ОСОБА_2 мають ознаки того, що дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби (а.с. 18 зворотній бік 22).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 03.07.2024 № 162 «Про результати службового розслідування) обставини смерті солдата ОСОБА_2 мають ознаки того, що дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби (а.с. 16-18).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.07.2024 №187 солдат ОСОБА_2 і зв`язку зі смертю виключений зі списків з особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено документи до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У витягу з наказу зазначено, що смерть ОСОБА_2 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 15 зворотній бік).

Згідно витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії НОМЕР_3 регіональної військово-лікарської комісії протокол №2466 від 28 липня 2024 року смерть ОСОБА_2 «так, пов`язана з проходженням військової служби» (а.с. 8 зворотній бік).

Протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії № 2025-0624-1421-3360-0 від 24.06.2025 « 18 Регіональна ВЛК (м. Одеса)» встановлено, що смерть ОСОБА_2 «так, пов`язана з проходженням військової служби», про що також зазначено у п. 10 вказаного Протоколу та зазначено, що постанову про причинний зв`язок у протоколі 18 регіональної військово-лікарській комісії від 28.07.2024 № 2466 залишено без змін (а.с. 7 зворотній бік 8).

В 2025 році дружина загиблого солдата ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулась до 18 Регіональної штатної військово-лікарської комісії зі скаргою щодо перегляду встановленого причинного зв`язку з «так, пов`язана з проходженням військової служби» на «так, пов`язана із виконанням обов`язків військової служби».

24.06.2025 рішенням засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії у задоволенні скарги дружини загиблого відмовлено, причинний зв`язок встановлений рішенням ВЛК від 28.07.2024 - «так, пов`язана з проходженням військової служби» залишений без змін (а.с. 8).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача не було підстав для застосування до причинного зв`язку загибелі ОСОБА_2 застереження про неможливість встановлення причинного зв`язку «ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» у разі вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення. За відсутності цього застереження, враховуючи інші обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що не викликає сумніву той факт, що солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув під час виконання обов`язків військової служби, оскільки знаходився в цей час на військовій службі, та був направлений командуванням для виконання завдання.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що питання підготовки позову по цій справі не вимагає значних затрат часу та зусиль, врахував думку відповідача щодо того, що стягнення витрат в такому розмірі становить надмірний тягар для відповідача з урахуванням його вини у спірних правових відносинах, що були предметом розгляду цієї справи.

З огляду на зазначені мотиви та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що задоволення вимоги щодо стягнення додаткової оплати у розмірі 24000,00 грн, у даному конкретному випадку, не відповідатиме принципам пропорційності до предмету спору та справедливості.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - 18 Регіональної військово-лікарської комісії, оскільки саме такий розмір судових витрат є обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частини тринадцятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення

про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення № 402).

Відповідно до п. 1.1 це Положення визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу.

Це Положення поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, членів їх сімей, призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно пункту 1.2 Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це:

медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби;

визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ;

встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.

Відповідно до п. 1.3 Положення № 402 сновними завданнями військово-лікарської експертизи є, крім іншого, визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.

ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

На ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також, зокрема, розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.

ЦВЛК має право: перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів службового (спеціального) розслідування, матеріалів дізнання, досудового розслідування, а також витяги з наказів, актів; розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.

Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

На ВЛК регіону покладаються, у тому числі: організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності; розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.

ВЛК регіону має право, зокрема, приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК; витребовувати особові та пенсійні справи, медичні документи, матеріали службового (спеціального) розслідування, дізнання, досудового розслідування, характеристики, архівні довідки, витяги з наказів, актів, протоколів та інші документи, необхідні для прийняття постанови; приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК); Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.

Відповідно до п. 21.2 Положення № 402 причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних ТЦК та СП на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.

Згідно з п. 21.5 Положення № 402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

в) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане, у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби, крім поранень (контузій, травм, каліцтв), одержаних за обставин фактичного виконання службових обов`язків, передбачених у підпункті «а» цього пункту.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною четвертою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Постанова ВЛК у формулюванні «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» не приймається, якщо поранення (контузія, травма, каліцтво), у тому числі, що призвело до смерті військовослужбовця, є наслідком:

вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом).

г) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку (вказується вид події, що призвела до нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане військовослужбовцем у результаті нещасного випадку за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок вчинення ним правопорушення.

У такому самому формулюванні приймаються постанови щодо поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних за обставин, передбачених пунктом 11 розділу II Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27 жовтня 2021 року № 332, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 24 грудня 2021 року за № 1667/37289 (далі - Інструкція 332).

Вид події що призвела до нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії вказується у постанові ВЛК згідно з додатком 3 до Інструкції 332.

Відповідно до п. 21.25 Положення № 402 для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовця, до штатної ВЛК разом із заявою військовослужбовця (члена сім`ї, батьків, утриманців загиблого (померлого) військовослужбовця) або разом із листом командира (начальника) військової частини (закладу, установи), ТЦК та СП надаються такі документи (засвідчені копії документів):

довідка про проходження військової служби або копія посвідчення офіцера, генерала (військового квитка рядового, сержантського і старшинського складу);

довідка за формою, наведеною у Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (за наявності);

медичні документи, які підтверджують початок розвитку, розвиток захворювання або одержання травми (поранення, контузії, каліцтва): медична книжка військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби), медичні карти стаціонарного (амбулаторного) хворого або витяги з них, довідки із закладів охорони здоров`я, свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК), витяг із книги обліку хворих в амбулаторії під час первинного звернення по медичну допомогу;

довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення - для військовослужбовців, які одержали травму (поранення, контузію, каліцтво);

копія Акта проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, копія Акта про нещасний випадок (зникнення, смерть) за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332 або копія акта розслідування авіаційної події та інциденту в авіації - у разі проведення відповідних розслідувань;

документи, у яких зазначено обставини загибелі (смерті) військовослужбовця (не менш як один з таких документів): витяг з іменного списку безповоротних втрат особового складу, наказ командира (начальника) військової частини, донесення про загибель (смерть), сповіщення (корінець сповіщення) на загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця, постанова про закриття кримінального провадження (за наявності) - надаються у разі загибелі (смерті) військовослужбовця;

лікарське свідоцтво про смерть - надається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби);

свідоцтво про смерть - надається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби).

Штатною ВЛК враховуються: первинна медична картка, службова та медична характеристики, матеріали розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, архівні довідки, довідки про причину смерті, висновок судово-медичного експерта.

До вказаних документів особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, за власним бажанням додають інші документи, які підтверджують причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті), з військовою службою.

Штатна ВЛК вивчає документи, за потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), та в місячний строк із дня надходження документів приймає рішення щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті)), з військовою службою, про що інформує військові частини (органи, підрозділи), ТЦК та СП, осіб, які звернулися до штатної ВЛК.

Якщо в місячний строк із дня надходження документів від заявника вирішити порушені у зверненні питання неможливо, начальник штатної ВЛК або його заступник встановлюють необхідний строк для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний строк вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

За результатами розгляду звернення щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті), з військовою службою, штатною ВЛК надсилається (видається) заявнику протокол засідання штатної військово-лікарської комісії у кількості не менше ніж три примірники.

Оспорюючи рішення регіональної ВЛК, позивач зазначає, що у спірному випадку має бути встановлений правильний причинний зв`язок травми, яка призвела до смерті і причини смерті ОСОБА_2 ТАК, пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу за мобілізацією на посаді водія. В червні 2024 року виконував бойові завдання у складі свого підрозділу в с. Велетенське Білозерського району Херсонської області на правому березі р. Дніпро на безпосередній лінії зіткнення з противником (острови). Селище Велетенське входить до Білозерського громади та, відповідно до наказів Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 та Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, станом на 05.06.2024 входило у перелік територій, де ведуться активні бойові дії. 05.06.2024 за вказівкою командування, виконуючи функції водія, доставляв двох військовослужбовців до с. Белозерка. При цьому, враховуючи наближеність до противника в межах 5 км, незважаючи на темну частину доби, не вмикав зовнішнє освітлення автомобіля, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем інших військовослужбовців, які їхали у зустрічному напрямку.

Вищезазначене відповідає п.п.2, 3 ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), у зв`язку з чим вірним є висновок суду першої інстанції, що 05.06.2024 під час смертельного ДТП, ОСОБА_2 вважався таким, що виконує обов`язки військової служби.

Вказане також підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.07.2024 № 187, в якому зазначено, що смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та Актом службового розслідування № 56 від 03.07.2024, в якому зазначено, що обставини смерті солдата ОСОБА_2 мають ознаки того, що дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.

Щодо постанови про закриття кримінального провадження від 31.10.2024, на яку посилається апелянт, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою про закриття кримінального провадження від 31.10.2024 Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Херсонській області, керуючись ст. 110, п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України закрито кримінальне провадження № 0000901 від 06.06.2024, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.42 КПК України, особою, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, є фізична особа, стосовно якої за результатами проведеного досудового розслідування настав випадок та існують підстави, передбачені частиною першою статті 276 цього Кодексу для повідомлення про підозру, але якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, не повідомлено про підозру через її смерть.

У такому випадку, закриття кримінального провадження відбувається за п.5 ч.1 ст.284 КПК України, - у разі смерті особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю.

З огляду на зазначене, постанова про закриття кримінального провадження №0000901 від 31.10.2024 стосується, перш за все, оцінки дій іншого військовослужбовця, учасника ДТП - водія автомобіля Ford Ranger, та не встановлює факту вини у цій пригоді загиблого ОСОБА_2 .

Таким чином, докази вчинення ОСОБА_2 кримінального або адміністративного правопорушення відсутні.

Щодо застереження, яке міститься в п.21.5 Положення, про неможливість встановлення причинного зв`язку «ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» у разі вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення, то суд приходить до висновку, що у цьому випадку ці обставини не доведені.

Факт вчинення особою кримінального правопорушення може бути доведеним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття провадження у кримінальному провадженні. Аналогічним чином, факт скоєння особою адміністративного правопорушення повинен бути встановлений відповідним рішення посадовою особи, органу чи суду про притягнення до адміністративної відповідальності. Стосовно солдата ОСОБА_2 такі рішення відсутні.

З огляду на зазначене, посилання апелянта постанову про закриття кримінального провадження, як на підставу відсутності законних підстав пов`язати смерть ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача не було підстав для застосування до причинного зв`язку загибелі ОСОБА_2 застереження про неможливість встановлення причинного зв`язку «ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» у разі вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення.

За відсутності цього застереження, враховуючи інші обставини справи, не викликає сумніву той факт, що солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув під час виконання обов`язків військової служби, оскільки знаходився в цей час на військовій службі та був направлений командуванням для виконання завдання.

Апелянт вказує, що оскаржуване позивачем рішення скасовано постановою ЦВЛК ЗС України та прийнято нове рішення, що оформлене протоколом від 05.09.2025 року №2025-0905-1051-3500-0 відповідно до якого травму та причину смерті ОСОБА_2 пов`язано з виконанням обов`язків військової служби. У зв`язку з цим, апелянт вважає що оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції не набрало законної сили, відсутній предмет спору а тому є підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Такі доводи апелянта колегія суддів вважає помилковими, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції на підставі тих обставин, доводів та доказів, які існували на момент розгляду справи у суді першої інстанції та які слугували підставою для прийняття судом рішення. Крім цього, відповідачем не вчинялись дії, щодо виправлення допущеного порушення під час прийняття рішення.

Таким чином, посилання апелянта на докази, які з`явились після прийняття судом рішення, не можуть бути підставою для його скасування із закриттям провадження у справі за п.8 ч.1 ст. 238 КАС України.

Колегія суддів вважає що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення 18 Регіональної військово -лікарської комісії у формі Протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії №2025-0624-1421-3360-0 від 24.06.2025; зобов`язання 18 Регіональну військово-лікарську комісію встановити причинний зв`язок травми, яка призвела до смерті і причини смерті ОСОБА_2 , 1970 р.н. - "так", пов`язана із виконанням із виконанням обов`язків військової служби", рішення ВЛК про причинний зв`язок травми та її наслідків оформити відповідно до вимог керівних документів прийнято на підставі та у спосіб визначений законом, порушень норм матеріального або процесуального права при прийняті рішення судом першої інстанції не допущено, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апелянтів про скасування додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2025 року представник позивачки подав до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просить суд прийняти додаткове рішення, яким стягнути з відповідача (18 Регіональна військово-лікарська комісія) на користь позивача ( ОСОБА_1 ) судові витрати у сумі 24000 грн., що складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24000 грн.

Зазначену заяву обґрунтовано тим, що у позовній заяві зазначалось про те, що витрати на професійну правничу допомогу будуть подані до першого судового засідання або протягом п`яти днів з дня ухвалення судом рішення. Вказано, що між ОСОБА_1 та адвокатом Куля В.С. було укладено договір про надання правничої допомоги № 020225-2д від 02.02.2025 року, згідно якого адвокат зобов`язувався, в т.ч. звернутись до суду із позовною заявою з метою захисту порушеного права Клієнта з усіх питань пов`язаних із загибеллю її чоловіка, військовослужбовця ОСОБА_2 . Вартість послуг за даним договором регулюється Додатковою угодою № 2 до договору про надання правничої допомоги № 020225-2д від 02.02.2025 року (додається). Додатковою угодою було обумовлено послуги, які надаються адвокатом та їх вартість, зокрема: 1) Ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції, написання та подання до суду Позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення 18 Регіональної військово-лікарської комісії у формі Протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії №2025-0624-1421-3360-0 від 24.06.2025 та зобов`язання вчинити певні дії.- 12 000 грн; 2) Написання та подання до суду відповіді на відзив - 8 000 грн; 3) Участь та представництво інтересів Клієнта у судовому засіданні по справі - 4 000 грн за одне судове засідання; 4) Подання заяв, клопотань, пояснень - 2 500 грн. З урахуванням наданих послуг, що складаються із ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції, написання та подання до суду Позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення 18 Регіональної військово- лікарської комісії у формі Протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії №2025-0624- 1421-3360-0 від 24.06.2025 та зобов`язання вчинити певні дії, написання та подання до суду відповіді на відзив, участі та представництво інтересів Клієнта у одному судовому засіданні, сума витрат на професійну правничу допомогу становить - 24 000 гривень, які підлягають стягненню із відповідача. Зазначено, що на підтвердження понесених позивачем витрат за написання та подання позовної заяви, нами долучається: 1) Додаткова угода №2 від 07.07.2025 до договору № 020225-2д від 02.02.2025 року про надання правничої допомоги 2) Додаток № 1 Акт прийому-передачі від 19.08.2025 до Додаткової угоди №2 до Договору про надання правової допомоги № 020225-2д від 02.02.2025 року; 3) прибутковий касовий ордер № 020225-2д/2 від 19.08.2025 року.

25 серпня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому представник зазначив, що він заперечує проти заявленого до стягнення розміру витрат у зв`язку з тим, що він є неспівмірним із складністю справи та обсягом наданих послуг; представником позивача не підтверджено розмір судових витрат, відповідно до наданих ним документів; не підтверджений витрачений ним час на надання таких послуг, розмір судових витрат не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для 18 регіональної військово-лікарської комісії, що суперечить принципу розподілу таких витрат. З огляду на зазначене, представник відповідача просив відмовити Філонок Г.Р. у задоволенні заяви про стягнення з 18 регіональної військово-лікарської комісії судових витрат у розмірі 24 000 гривень за позовною заявою ОСОБА_1 до 18 регіональної військово-лікарської комісії про визнання протиправним та скасування рішення від 24.06.2025 року №2025-0624-1421-3360-0, зобов`язання вчинити певні дії у повному обсязі

Додатковим рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі №400/7973/25 про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 24000 гривень задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань 18 Регіональної військово - лікарської комісії на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень. В задоволенні заяви представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 19000 гривень відмовлено.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 252 КАС суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви

Аналіз наведеної норми адміністративного процесуального законодавства показав, що застосування інституту ухвалення додаткового судового рішення полягає в усуненні неповноти судового рішення.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п.6, п.9 ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Не належить до інших видів правничої допомоги лобіювання, що здійснюється відповідно до Закону України "Про лобіювання";

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім того, частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Судами встановлено, що відповідно до акту прийому-передачі юридичних послуг та гонорару, загальна вартість послуг адвоката складає 24000 грн, що включає в себе: здійснення ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції, написання та подання до суду позовної заяви - 15000 грн (8 годин), написання та подання до суду відповіді на відзив - 5000 грн (3 години), участь та здійснення представництва клієнта у судовому засіданні - 4000 грн (1 судове засідання).

Дослідивши матеріали справи, а також додані до заяви документи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для спору, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи; виконаними представником роботами (наданими послугами); обсягом наданих послуг та виконаних робіт.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу в межах даної справи є 5000, 00 грн.

Щодо клопотання представника позивачки про постановлення окремої ухвали, то колегія суддів зазначає, що згідно з ст. 324 КАС України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до ч. 1ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (ч.2 ст.249 КАС України).

У силу вимог ч.4 ст.249 КАС України, в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.

Необхідність її винесення зумовлена завданнями адміністративного судочинства, зокрема, захистом прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.

Водночас, необхідно зазначити, що ст.249 КАС України дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.

Окрема ухвала, у даному випадку, є формою реагування на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому. Підставою ж для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.

З викладеного вбачається, що постановлення окремої ухвали є саме правом, а не обов`язком суду та здійснюється, якщо судом було виявлено порушення закону та такі порушення є очевидно протиправними.

Так, колегія суддів зазначає, що заявником не наведено конкретних обставин, які можуть свідчити про те, що дії відповідача носять очевидний, систематичний протиправний характер та такі дії спрямовані навмисно на грубе порушення його прав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в разі незгоди з діями службових осіб відповідача, позивач не позбавлених права самостійно оскаржити їх у відповідному порядку та звернутись до відповідних органів, отже колегія суддів не вбачає підстав для винесення окремої ухвали.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення та додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні та додатковому рішенні, у зв`язку з чим підстав для їх скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги 18 Регіональної військово-лікарської комісії, ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року та на додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року та додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко