Справа № 520/20839/25
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 р. № 520/20839/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61022) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

1. Визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест», яка зазначена у відповіді начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Галини Баєвої вих. № 18386-19364/Г-03/8-2000/25 від 10 липня 2025 року, - протиправною та скасувати.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 невизнаний стаж її роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням стажу її роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест».

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України у Харківській області.

В обґрунтування позову зазначено, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест», яка зазначена у відповіді начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Галини Баєвої вих. № 18386-19364/Г-03/8-2000/25 від 10 липня 2025 року є протиправною та такою, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 20.08.2025 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та отримана відповідачем через електронний кабінет, що підтверджується матеріалами справи.

Від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відзив на адміністративний позов не надходив, отже, своїм правом на подання відзиву по адміністративній справі відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла пенсійного віку, і у зв`язку з цим 17 квітня 2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення їй пенсії за віком та відповідним пакетом документів.

Однак під час призначення пенсії відділом Пенсійного фонду України до страхового стажу ОСОБА_1 не був врахований період її роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно.

Позивачем на підтвердження існування та діяльності ТОВ «Агропромінвест» було надано відповідь директора КП «Міський архів» вих. № 254/25 від 09 квітня 2025 року, у якій зазначено, що в архіві маються протоколи загальних зборів учасників ТОВ за 1995, 2000 та 2005 роки. Тобто підтверджено, що ТОВ «Агропромінвест» дійсно існувало та працювало в період з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно.

Крім того трудовий стаж позивача - ОСОБА_1 у спірний період також підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 18.09.1980 року.

26 червня 2025 року позивач через «Електронний портал Пенсійного фонду України» додатково звернулась із заявою про врахування до її страхового стажу період роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року, до якої на підтвердження періоду роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року додала копію відповіді директора КП «Міський архів» вих. № 254/25 від 09 квітня 2025 року.

Відповідач відмовив листом № 18386-196364/Г-03/08-2000/25 від 10 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26 червня 2025 року про врахування до її страхового стажу періоду роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року.

В обґрунтування відмови зазначено, що період роботи з 01 липня 2000 року по 02 березня 2006 року, хоча заявник просила по 31 грудня 2003 року включно, до страхового стажу позивача не зараховано у зв`язку з тим, що вказаний період роботи в ТОВ «Агропромінвест» не підтверджено даними з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Нормами ч. ч. 1, 2 ст. 46 Конституції України передбачено , що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

В ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказано, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Із змісту ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що право на пенсію за віком у особи виникає після досягнення нею 60 років за наявності визначеного в даній статті страхового стажу. З 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року страховий стаж має бути не менше 29 років.

Отже основними підставами у 2023 році для призначення пенсії за віком є досягнення заявником 60 річного віку та наявність у нього 30 років страхового стажу.

Абз. 1 ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено , що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII.

До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом "в" статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України, Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України, Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи; є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку; з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років. (абз. 1-3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»)

Нормою ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення » передбачено, що право на пенсі за віком мають чоловіки та жінки за наявності стажу роботи.

В ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення » вказано, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже трудовий стаж, це період роботи, підтверджений записами у трудовій книжці або іншими документами (дипломами, військовими квитками, свідоцтвами про народження дитини тощо). Трудовий стаж, отриманий до 1 січня 2004 року автоматично прирівнюється до страхового стажу.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Порядок ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок регулюється «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників»).

Позиція Верховного Суду щодо застосування цієї статті Кодексу сформована, зокрема у постановах від 03 квітня 2018 року у справі № 677/535/16-а, від 26 червня 2019 року у справі № 316/104/16-а (2-а/316/22/16), від 30 вересня 2019 року у справі № 442/168/17, від 20 лютого 2020 року у справі № 376/1419/16-а, від 04 березня 2020 року у справі № 212/510/17-а(2-а/212/77/17), від 31 березня 2020 року у справі № 199/2552/17(2-а/199/115/17), від 23 червня 2020 року у справі № 761/23187/16-а та від 10 січня 2024 року у справі № 280/4284/22.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п. 2.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», яка затверджена Наказом Міністерства праці України, М іністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року за № 58).

Відповідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній», який затверджений Постановою КМУ № 637 від 12 серпня 1993 року, також вказано, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено , що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з аналізу зазначених норм вбачається, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж. Разом з тим, у разі якщо остання містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності) то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено. Також у разі неможливості одержання необхідних документів внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку (у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями) трудовий стаж може бути установлений на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Подібний підхід викладений Верховним Судом, зокрема у постанові від 29 листопада 2019 року у справі № 676/1433/17, від 04 березня 2020 року у справі №155/1180/17 та від 27 липня 2022 року у справі № 620/3754/18.

Таким чином суд зазначає, що стаж для права на пенсію за віком до 01 січня 2004 року зараховується на підставі записів у трудовій книжці. У разі відсутності трудової книжки, а також якщо у трудовій книжці немає необхідних записів, записи неправильні або записані неточні дані, про періоди роботи для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, видані за місцем роботи або архівними установами.

Робітник не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, правильність та своєчасність подання звітності, включення інформації про нього до персоніфікованого обліку чи до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Тому неналежний порядок ведення та заповнення звітності та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи права на отримання пенсії за віком на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування », перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку. У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. (ч. ч. 2, 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Таким чином суд зазначає, що як при призначенні позивачу пенсії за віком, так і під час розгляду її заяви від 26 червня 2025 року відповідач, у випадку не підтвердження Трудовою книжкою НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 від 18 вересня 1980 року, трудового стажу (періоду роботи) ОСОБА_1 з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року в ТОВ «Агропромінвест», зобов`язаний був звернутися із запитами до відповідних підприємств, установ, організацій, осіб для надання відповідних документів, які підтверджують достовірність поданих відомостей про особу Позивача, періоди її роботи, умови її праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію чи перерахунку її страхового стажу. Однак такі вимоги ч. 2 та ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не виконано.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлене листом від № 18386-19364/Г-03/8-2000/25 від 10 липня 2025 року про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В той же час суд зазначає, що відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Крім того, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством, позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 невизнаний стаж її роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест» та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням стажу її роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест» задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області, яким розглянуто заяву позивача спірний стаж позивача не обраховувався, а суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, суд вважає за необхідне для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , від 26 червня 2025 року про врахування до страхового стажу період роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61022) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлене листом від № 18386-19364/Г-03/8-2000/25 від 10 липня 2025 року про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року включно в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агропромінвест».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , від 26 червня 2025 року про врахування до страхового стажу період роботи в ТОВ «Агропромінвест» з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в частині задоволення позовних вимог у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.