Справа № 380/4024/25
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року м. Львівсправа № 380/4024/25

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства «Інфоресурс» про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-1), Міністерства освіти і науки України (відповідач-2/МОН України), Державного підприємства «Інфоресурс» (відповідач-3/ДП «Інфоресурс»), в якому із урахуванням уточненої позовної заяви від 15 березня 2025 року просить:

« 1. Задовольнити позовну заяву. Визнати незаконними дії та бездіяльність Відповідачів.

2. Визнати протиправною дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяв, вимог ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо надання відстрочки по п. 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та щодо ненадання обґрунтованої відповіді повідомлення письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення, яким забезпечити право ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на відстрочку (надавши таку відстрочку) по п. 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», належно розглянувши заяву та додатки та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

4. Визнати протиправними дії відповідача Міністерства освіти і науки України та Державне підприємство «Інфоресурс» щодо формування довідки з ЄДЕБО, яка видана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , із зазначенням відомостей про послідовність отримання освіти «Ні, порушує»; зобов`язати відповідачів сформувати нову довідку з ЄДЕБО щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , із зазначенням відомостей про послідовність отримання освіти: «Так, не порушує».

5. Зобов`язати Міністерства освіти і науки України та Державне підприємство «Інфоресурс» вжити заходів щодо внесення змін до ЄДЕБО інформації про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, за яких у Довідці про здобувача освіти за даними ЄДЕБО щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у колонці «На підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття світи не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» відображалося значення «Так, не порушує» та усунути порушення чинного законодавства, шляхом внесення змін до порядку формування та видачі довідок про здобувача освіти, як власника електронної бази щодо не порушення позивачем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 послідовності освіти та зобов`язати Міністерство освіти та науки України надати виправлену довідку відповідно до додатку 9 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

6. Стягнути з відповідачів на користь Позивача судові витрати, зокрема витрати на правничу допомогу в попередній сумі 17000 грн».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 18 грудня 2006 року по 29 грудня 2007 року він здобував освітньо-кваліфікаційний рівень «бакалавр» в Екологічному коледжі Львівського державного аграрного університету, проте був відрахований 29 грудня 2007 року, тобто освітньо-кваліфікаційний рівень «бакалавр» ним не був здобутий. Надалі позивач розпочав навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» у Відокремленому структурному підрозділі «Львівський фаховий коледж транспортної інфраструктури Національного університету «Львівська політехніка», термін навчання з 16 вересня 2024 року до 30 червня 2026 року. Отже, освітньо-кваліфікаційний рівень, за яким позивач зараз навчається, є вищим за раніше здобутий ним рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», тож не порушує такої послідовності. Проте МОН України з порушенням чинного законодавства України не забезпечило належного функціонування системи Єдиної державної електронної бази з питань освіти (ЄДЕБО) у зв`язку з чим у сформованій на ім`я позивача довідці про здобувача освіти за даними ЄДЕБО у графі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» зазначено «Ні, порушує», що призвело до неможливості отримання позивачем відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, позивач вказує, що двічі звертався до відповідача-1 з проханням розглянути його заяву та оформити йому у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (далі Порядок № 560), довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Проте відповіді на заяви позивача не надійшли, на адвокатський запит відповідей також не було надано. Тобто заяви позивача не були розглянуті та вирішені відповідачем-1.

З огляду на вказане за захистом своїх порушених прав оскаржуваною поведінкою відповідачів позивач звернувся з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Також у позовній заяві позивач зазначає, що орієнтовний розмір судових витрат на правничу допомогу, які він очікує понести, становить 17000,00 грн.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 вказує, що заяви позивача від 11 грудня 2024 року та від 11 лютого 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» були розглянуті разом з доданими до них документами Комісією при ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за результатами їх розгляду ухвалила рішення, оформлені протоколами від 13 грудня 2024 року № 6 та від 21 лютого 2025 року № 19, про відмову в наданні позивачу відстрочки. Голова Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслав на адресу позивача засобами поштового зв`язку відповідні повідомлення про відмову в наданні відстрочки за вих. № 3823/в від 13 грудня 2024 року та № 1552/в від 22 лютого 2025 року, а твердження позивача про неотримання таких повідомлень не відповідає дійсності, оскільки факт їх надсилання документально підтверджений. Отже, Комісія при ІНФОРМАЦІЯ_1 дотрималася порядку та вимог розгляду заяв позивача від 11 грудня 2024 року та від 11 лютого 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Водночас права на відстрочку за вказаною підставою позивач наразі не має, оскільки у сформованій на його ім`я довідці від 04 листопада 2024 року № 481941 про здобувача освіти за даними ЄДЕБО у графі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», зазначено «Ні, порушує». Отже, відповідач-1 уважає, що права позивача у спірних правовідносинах він не порушував, тож підстави для задоволення позовних вимог, заявлених до нього, відсутні.

З огляду на наведене у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 вказує, що 03 червня 2024 року МОН України надіслало керівникам закладів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, Міністерству оборони України та Державному підприємству «Інфоресурс» листа від 03 червня 2024 року № 1/9758-24, яким роз`яснило особливості правильного формування довідки про здобувача освіти на основі даних ЄДЕБО. Після першого зарахування на навчання для здобуття відповідного рівня освіти, особі, яка приступила до навчання, впродовж періоду навчання надавалися необхідні освітні послуги, які забезпечували, зокрема, формування знань, умінь, навичок та загальних компетентностей на тому самому рівні вищої освіти. Повторне зарахування на навчання на такий же самий освітній рівень означає, що особа знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності, що в термінах визначення послідовності здобуття освіти свідчить про здобуття освіти в непослідовному порядку.

Відзначає, що згідно з інформацією, яка міститься в ЄДЕБО, здобувач освіти ОСОБА_1 01 січня 2014 року був зарахований для здобуття освітнього рівня молодшого спеціаліста до Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування», відрахований з цього закладу освіти 24 квітня 2014 року. 12 вересня 2024 року був зарахований для здобуття освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра до Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж транспортної інфраструктури Національного університету «Львівська політехніка». Отже, позивач здобуває освіту в непослідовному порядку. Саме тому у довідці, сформованій відповідно до вимог законодавства на підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, у відповідному полі зазначено «Ні, порушує».

Звертає увагу, що не вважається порушенням послідовності здобуття освіти у разі, якщо здобувача освіти було поновлено на навчання або переведено з іншого закладу освіти, а попереднє навчання було за таким же рівнем, що й поточне навчання. Отже, МОН України діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відзначає, що на МОН України покладено організаційні та контролюючі функції ведення ЄДЕБО, а на ДП «Інфоресурс» - виключно технічні функції, а тому відповідачі-2, 3 у спірних правовідносинах не виконували та не можуть виконувати жодних владних управлінських функцій стосовно позивача.

З огляду на наведене у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідач-2 зазначає, що ця справа є справою незначної складності та розглядається в порядку спрощеного провадження, тож витрати на правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн є неспівмірними зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами).

Також у відзиві на позовну заяву відповідач-2 просить суд поновити строк на його подання, мотивуючи це тим, що такий пропущений з поважних причин.

Щодо пропущеного відповідачем-2 строку на подання відзиву на позовну заяву, то суд з метою повного та всебічного встановлення всіх обставин справи, урахування позиції сторони відповідача-2 з розглядуваного спору, а відтак ухвалення законного й обґрунтованого рішення та належного виконання завдань адміністративного судочинства, передбачених КАС України, уважає за необхідне прийняти такий відзив до розгляду.

Позиція відповідача-3 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-3 вказує, що є технічним адміністратором ЄДЕБО та забезпечує його функціонування у порядку, визначеному МОН України. Функції технічного адміністратора ЄДЕБО не належать до владних повноважень. Внесення в ЄДЕБО та підтримання в ЄДЕБО в повному, актуальному та достовірному стані інформації про здобувачів освіти, які навчаються в закладах освіти, не належать до компетенції відповідачів-2, 3, а є компетенцією суб`єктів освітньої діяльності. Тож формування та видача довідок про здобувача освіти за даними ЄДЕБО за відповідною формою не належить до компетенції відповідачів-2, 3, вчинення зазначених дій належить до компетенції закладів освіти. У своїй позовній заяві позивач фактично просить суд спростувати недостовірну, на його думку, інформацію, що відображається у виданій йому закладом освіти довідці про здобувача освіти. Тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 10 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 10 березня 2025 року у задоволенні клопотання позивача про звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору відмовлено.

Ухвалою суду від 24 березня 2025 року продовжено позивачу встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, визначених ухвалою від 10 березня 2025 року про залишення позовної заяви без руху, в частині подання до суду документа про сплату судового збору в розмірі, який становить 1937,92 грн.

Ухвалою судді від 31 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 докази та письмові пояснення щодо розгляду заяв позивача про надання відстрочки.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (попереднє прізвище ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується військово-обліковим документом «Резерв +».

Згідно з довідкою Львівського національного університету природокористування від 16 жовтня 2024 року № 60 позивач дійсно навчався в Екологічному коледжі Львівського державного аграрного університету на денному відділенні «Організація обслуговування в готелях і туристичних комплексах» в період з 18 грудня 2006 року (наказ № 835 від 18 грудня 2006 року) по 29 грудня 2007 року (наказ № 690А від 29 грудня 2007 року).

Відповідно до долученої відповідачем-2 до відзиву на позовну заяву Історії навчання здобувача освіти ОСОБА_1 позивач в період з 01 січня 2014 року по 24 квітня 2014 року навчався у Відокремленому структурному підрозділі «Львівський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» за освітнім рівнем «молодший спеціаліст» на заочній формі навчання, відрахований із закладу освіти 24 квітня 2014 року; 12 вересня 2024 року позивача зараховано на денну форму навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Львівський фаховий коледж транспортної інфраструктури Національного університету «Львівська політехніка» за освітнім рівнем «фаховий молодший бакалавр», термін навчання з 16 вересня 2024 року по 30 червня 2026 року.

04 листопада 2024 року на ім`я позивача сформовано довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 481941, у графі цієї довідки «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» зазначено «Ні, порушує».

Позивач засобами поштового зв`язку звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 16 листопада 2024 року (отримана відповідачем-1 11 грудня 2024 року за вх. № 3732/в) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До цієї заяви позивач долучив серед інших документів довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 04 листопада 2024 року № 481941.

Повідомленням від 13 грудня 2024 року № 3823/в ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про те, що його заява та підтвердні документи про надання відстрочки розглянуті комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами розгляду протоколом № 62 комісія ухвалила рішення про відмову в наданні позивачу відстрочки та він підлягає призову на військову службу під час мобілізації на загальних підставах. Причина відмови: згідно з даними, що містяться в довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, встановлено, що поточне здобуття освіти ОСОБА_1 порушує послідовність.

Вказане повідомлення надіслане на адресу позивача, що підтверджується Реєстром № 20 про відправлення поштової кореспонденції Вузлом фельд`єгерського поштового зв`язку.

Надалі позивач засобами поштового зв`язку звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 23 січня 2025 року (отримана відповідачем-1 11 лютого 2025 року за вх. № 1121/в) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До цієї заяви позивач долучив серед інших документів довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 04 листопада 2024 року № 481941.

Повідомленням від 21 лютого 2025 року № 1552/в ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про те, що його заява та підтвердні документи про надання відстрочки розглянуті комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами розгляду протоколом № 19 комісія ухвалила рішення про відмову в наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Причина відмови: згідно з даними, що містяться в довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, встановлено, що поточне здобуття освіти порушує послідовність, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».

Вказане повідомлення надіслане на адресу позивача, що підтверджується Реєстром № 95 про відправлення поштової кореспонденції Вузлом фельд`єгерського поштового зв`язку.

Позивач, уважаючи протиправною поведінку відповідача-1 щодо нерозгляду його заяв, вимог стосовно надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ненадання обґрунтованої відповіді, повідомлення письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7 до Порядку № 560, а також поведінку відповідачів-2, 3 щодо формування довідки здобувача освіти із зазначенням у ній відомостей про послідовність отримання освіти «Ні, порушує», звернувся з цим позовом до суду.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частин першої - третьої статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 1). Надалі указами Президента України, які Верховна Рада України затверджувала відповідними законами, строк дії воєнного стану в Україні продовжено та такий правовий режим діє й на сьогодні.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, оголошено та проведено загальну мобілізацію в Україні упродовж 90 діб. Надалі строк проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувався згідно з указами Президента України, які щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює та визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 23 Закону № 3543 передбачено відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема відповідно до пункту 1 частини третьої цієї статті призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Додатком 5 до Порядку № 560 затверджено перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказаним переліком передбачено, що документами, що підтверджують право на відстрочку для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторантів та осіб, зарахованих на навчання до інтернатури, є довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, або довідка закладу освіти про зарахування на навчання до інтернатури та довідка закладу охорони здоров`я про місце роботи на посаді лікаря-інтерна.

Додатком 9 до Порядку № 560 затверджено форму довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації мають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».

Своєю чергою, документом, що підтверджує право на відстрочку для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», є довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти.

Суд встановив, що 04 листопада 2024 року на ім`я позивача сформовано довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 481941, у графі цієї довідки «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» зазначено «Ні, порушує».

Отже, спірним у цій справі є питання послідовності здобуття позивачем освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», у контексті застосування пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543, тобто правомірність формування довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО.

Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти регулює та визначає Закон України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII «Про освіту» (далі Закон № 2145, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною другою статті 10 Закону № 2145 передбачено такі рівні освіти: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону № 2145 вища освіта здобувається на основі повної загальної середньої освіти. Рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.

За приписами статті 40 Закону № 2145 після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту.

Документи про освіту видаються закладами освіти та іншими суб`єктами освітньої діяльності.

Інформація про видані документи про середню, професійну (професійно-технічну), фахову передвищу та вищу освіту вноситься до Єдиного державного реєстру документів про освіту в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Пунктом 23 частини першої статті 1 Закону № 2145 визначено, що рівень освіти - завершений етап освіти, що характеризується рівнем складності освітньої програми, сукупністю компетентностей, які визначені, як правило, стандартом освіти та відповідають певному рівню Національної рамки кваліфікацій.

Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях встановлює та створює Закон України 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі Закон № 1556, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 5 Закону № 1556 підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.

Перший (бакалаврський) рівень вищої освіти передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності до розв`язування складних спеціалізованих задач у певній галузі професійної діяльності.

Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва.

Бакалавр - це освітній ступінь, що здобувається на першому рівні вищої освіти та присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньо-професійної програми, обсяг якої становить 180-240 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня бакалавра на основі освітнього ступеня молодшого бакалавра або на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти.

Особа має право здобувати ступінь бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти.

Відповідно до положень частини першої, другої статті 6 Закону № 1556 атестація - це встановлення відповідності результатів навчання (наукової або творчої роботи) здобувачів вищої освіти вимогам освітньої програми та/або вимогам програми єдиного державного кваліфікаційного іспиту.

Атестація осіб, які здобувають ступінь молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра, здійснюється екзаменаційною комісією, до складу якої можуть включатися представники роботодавців та їх об`єднань, відповідно до положення про екзаменаційну комісію, затвердженого вченою радою закладу вищої освіти (наукової установи).

Заклад вищої освіти на підставі рішення екзаменаційної комісії присуджує особі, яка успішно виконала освітню програму на певному рівні вищої освіти, відповідний ступінь вищої освіти та присвоює відповідну кваліфікацію.

Атестація осіб на першому (бакалаврському) та/або другому (магістерському) рівнях вищої освіти може включати єдиний державний кваліфікаційний іспит, що проводиться за спеціальностями та в порядку, визначеними Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону № 1556 встановлено, що документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію.

Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва.

Невід`ємною частиною диплома молодшого бакалавра, бакалавра, магістра, доктора філософії/доктора мистецтва є додаток до диплома європейського зразка, що містить структуровану інформацію про завершене навчання. У додатку до диплома наводиться інформація про результати навчання особи, освітні компоненти, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС, а також відомості про національну систему вищої освіти України.

Інформація про видані дипломи вноситься закладами вищої освіти, крім вищих військових навчальних закладів, до Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що фізична особа вважається такою, що здобула певний рівень освіти та набула знань і навичок, які відповідають такому рівню, у разі завершення нею навчання за відповідною освітньо-кваліфікаційною програмою, виконання відповідної освітньої програми необхідного обсягу та проходження атестації.

Тобто основним критерієм є завершеність попереднього етапу навчання та здобуття певного рівня освіти, що, своєю чергою, має підтверджуватись відповідним документом про освіту.

Суд встановив, що в період з 18 грудня 2006 року по 29 грудня 2007 року позивач навчався в Екологічному коледжі Львівського державного аграрного університету на денному відділенні «Організація обслуговування в готелях і туристичних комплексах»; у період з 01 січня 2014 року по 24 квітня 2014 року позивач навчався у Відокремленому структурному підрозділі «Львівський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» за освітнім рівнем «молодший спеціаліст» на заочній формі навчання, відрахований із закладу освіти 24 квітня 2014 року.

Тобто позивач не здобув вищої освіти на першому (бакалаврському) рівні.

Отже, вказані факти не можуть свідчити про здобуття позивачем відповідного рівня освіти за освітнім ступенем бакалавр у зв`язку з незавершеністю процесу здобуття освіти.

На факт незавершеності здобуття позивачем вищої освіти безумовно вказують також відомості з ЄДЕБО (щодо позивача), згідно із якими до цієї бази включено лише два документи про освіту позивача: свідоцтво про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_1 та атестат про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_2 .

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача лише базової загальної середньої освіти та повної загальної середньої освіти, здобутої у Львівській вечірній середній загальноосвітній школі № 17.

Тобто матеріали справи підтверджують, що позивач раніше не отримував жодного документа про вищу освіту, зокрема й за першим (бакалаврським) рівнем.

За таких обставин послідовність здобуття позивачем освіти відповідає положенням частини другої статті 10 Закону України «Про освіту», оскільки позивач здобуває перший рівень вищої освіти, який є вищим за раніше здобутий ним рівень повної загальної середньої освіти.

Суд відхиляє доводи відповідача-2 про те, що повторне зарахування позивача означатиме те, що він знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності, оскільки, як уже зазначено судом вище, факт здобуття знань і навичок за відповідним освітньо-кваліфікаційним рівнем вищої освіти має підтверджуватися відповідним документом про вищу освіту, якого у позивача згідно з матеріалами розглядуваної справи немає.

У цьому аспекті суд звертає увагу відповідача-2 на конструкцію норми пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543, а саме: «здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти». Словосполучення у цій конструкції «здобутий рівень освіти» безумовно вказує на факт завершеності процесу здобуття освіти.

Ключовим є розуміння того, що термін «здобутий» означає «вже завершений» на противагу «здобував», що вказує на процес, який тривав. Законодавство України про освіту, зокрема, Закон № 2145 та Закон № 1556, чітко визначають, що здобуття рівня освіти підтверджується отриманням відповідного документа.

Отже, законодавець однозначно використовує термін «здобутий» для позначення завершеного і офіційно підтвердженого рівня освіти, чого у ситуації з позивачем, як встановив суд, не було.

Посилання відповідача-2 на алгоритм визначення послідовності здобуття освіти, який визначений листом МОН України від 03 червня 2024 року № 1/9758-24 «Про особливості формування в ЄДЕБО довідки про здобувача освіти», як на належне джерело правового обґрунтування, суд до уваги не бере, оскільки листи це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб`єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 826/2426/16.

Щодо доводів відповідачів-2, 3 про те, що питання внесення інформації про здобувача освіти до ЄДЕБО належить до компетенції суб`єктів освітньої діяльності суд зазначає таке.

Відповідно до статті 8 Закону № 1556 засади функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти визначаються законодавством.

Інформація про здобувачів освіти та працівників закладів вищої освіти, що міститься у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, надається безоплатно центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, для використання у статистичних цілях.

Статтею 74 Закону № 2145 встановлено, що у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти (далі - Електронна база).

Електронна база містить такі складові: Реєстр суб`єктів освітньої діяльності, Реєстр здобувачів освіти, Реєстр документів про освіту, Реєстр сертифікатів зовнішнього незалежного оцінювання, Реєстр студентських (учнівських) квитків, Реєстр педагогічних, науково-педагогічних працівників, Реєстр сертифікатів педагогічних працівників (далі - публічні електронні реєстри у сфері освіти).

Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти та порядок її ведення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Держателем Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - держатель Електронної бази) є центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, що здійснює організаційні заходи, пов`язані із забезпеченням функціонування Електронної бази та її складових.

Власником Електронної бази є держава в особі центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Адміністратор Електронної бази:

здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази;

відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі;

забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази;

проводить навчання для роботи з Електронною базою;

здійснює інші заходи, передбачені законом.

Створення, ведення та адміністрування Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти здійснюються відповідно до цього Закону та законів України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах», «Про захист персональних даних», «Про авторське право і суміжні права» та «Про публічні електронні реєстри».

Суб`єктами ведення Електронної бази є, зокрема, держатель та адміністратор Електронної бази.

Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки. Адміністратор Електронної бази: здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази; відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі; забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази; проводить навчання для роботи з Електронною базою; здійснює інші заходи, передбачені законом.

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 08 червня 2018 року № 620 (далі Положення № 620), це Положення розроблено відповідно до статті 74 Закону України «Про освіту» (далі - Закон) з метою визначення порядку функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - ЄДЕБО) в галузі освіти як автоматизованої системи збирання, оброблення, зберігання та захисту інформації щодо здобувачів освіти, суб`єктів освітньої діяльності, що формується (створюється) та використовується для забезпечення потреб фізичних та юридичних осіб.

Пунктом 5 розділу І Положення № 620 передбачено, що власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство «Інфоресурс», що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО.

Основні функції уповноважених суб`єктів у ЄДЕБО визначені розділом ІV Положення № 620. Так, розпорядник ЄДЕБО, зокрема вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; вносить до ЄДЕБО іншу інформацію, визначену законодавством; забезпечує верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначеної підпунктами 1, 2 пункту 8, абзацами п`ятим - сьомим підпункту 1 та підпунктом 4 пункту 9 розділу III цього Положення, що підтверджується накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Технічний адміністратор ЄДЕБО забезпечує: функціонування ЄДЕБО у порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; здійснення заходів із технічного і технологічного забезпечення ЄДЕБО, створення, модернізації і супроводження її програмного забезпечення та веб-сайту з інформаційно-пошуковою системою доступу до відкритих даних, що містяться в ЄДЕБО; структурну систематизацію даних, що містяться в ЄДЕБО, відповідно до державних та/або галузевих класифікаторів; взаємодію ЄДЕБО з іншими автоматизованими системами, інформаційними ресурсами та державними реєстрами у випадках та у порядку, визначених законодавством; оброблення, ведення обліку та зберігання в ЄДЕБО замовлень, поданих суб`єктами освітньої діяльності в електронній формі, на формування інформації, що відтворюється в документах про освіту, студентських (учнівських) квитках державного зразка, в порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; оброблення в ЄДЕБО інформації про прийом, відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та освіти дорослих, в тому числі післядипломної освіти; внесення та верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначена відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО; виконання інших заходів із забезпечення функціонування ЄДЕБО у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.

З огляду на вищевказані норми Положення № 620 суд дійшов висновку, що формування інформації з ЄДЕБО для видання документів у сферах, зокрема вищої освіти здійснюється автоматизовано з використанням програмного забезпечення, вимоги до якого встановлює МОН України як розпорядник зазначеної системи, який також є володільцем вказаної інформації та має повний доступ до неї як уповноважений суб`єкт.

При цьому за змістом пункту 2 розділу IV Положення № 620 забезпечення функціонування ЄДЕБО здійснюється технічним адміністратором системи в порядку, визначеному Міносвіти як розпорядником ЄДЕБО, зокрема й стосовно здійснення заходів із технічного і технологічного забезпечення ЄДЕБО, створення, модернізації і супроводження її програмного забезпечення.

Суб`єкти ж освітньої діяльності та їх територіально відокремлені структурні підрозділи (відокремлені підрозділи), що надають освітні послуги у сфері, зокрема вищої освіти не мають повноважень на встановлення вимог до програмного забезпечення ЄДЕБО та зміни технічних параметрів й алгоритмів його функціонування.

Це означає, що заклад освіти, в якому станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин навчається позивач, на підставі своїх повноважень в ЄДЕБО, не має технічної можливості для формування та видачі позивачу довідки з іншим, аніж у спірних відносинах змістом відомостей щодо поточного здобуття освіти, порушення або непорушення послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», оскільки такий документ формується автоматично з використанням засобів програмного забезпечення, вимоги до якого визначає МОН України.

Саме поведінку щодо формування довідки з ЄДЕБО й оскаржує позивач у справі, що розглядається.

Суд враховує, що хоча формування довідки з ЄДЕБО й здійснюється автоматично у цій системі, однак порядок вчинення таких дій визначається безпосередньо МОН України шляхом забезпечення функціонування ЄДЕБО і встановлення вимог до апаратного та програмного забезпечення вказаної системи. Тобто формування довідки про здобувача освіти є результатом виконання вказаним Міністерством закріплених за ним у законі повноважень. Це ж МОН України є володільцем усієї інформації, яка міститься в ЄДЕБО, має повний доступ до неї та не позбавлене технічної можливості і повноважень сформувати довідку про здобувача освіти з дотриманням вимог законодавства.

На підставі аналізу вищевказаного нормативного регулювання суд уважає, що саме МОН України та технічний адміністратор ДП «Інфоресурс» мають повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО про наявність чи відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», натомість навчальний заклад, в якому навчається позивач, виконує лише технічну функцію, оскільки довідка формується автоматично на підставі даних ЄДЕБО.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року у справі № 200/5372/24 та від 25 листопада 2025 року у справі № 160/34591/24, який суд ураховує під час розгляду цієї справи на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

Водночас суд бере до уваги те, що оскільки МОН України є розпорядником ЄДЕБО, а ДП «Інфоресурс» - лише технічним адміністратором, який належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО, то належить визнати протиправними дії, а відтак й зобов`язати вчинити дії, спрямовані на відновлення порушених прав позивача, саме МОН України як розпорядника ЄДЕБО.

Своєю чергою, вимога щодо зобов`язання МОН України надати виправлену довідку відповідно до додатку 9 до Порядку № 560 є необґрунтованою, оскільки така довідка формується автоматично на підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, забезпечення функціонування якої і належить до повноважень МОН України. Тобто належним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання МОН України внести до ЄДЕБО відомості про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», позивачем.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За висновкам Європейського суду з прав людини, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб засіб захисту був «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьев проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Ухвалення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

Отже, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зрештою ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати у такий спосіб мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (пункт 145 рішення ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» та пункт 75 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України»).

Тож встановлених обставин справи, наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин, а також правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29 жовтня 2025 року у справі № 200/5372/24 та від 25 листопада 2025 року у справі № 160/34591/24, суд задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги до відповідачів-2, 3 (пункти 4, 5 прохальної частини позовної заяви) у такий належний спосіб:

- визнає протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення відомостей до Єдиної державної електронної бази з питань освіти про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту»;

- зобов`язує Міністерство освіти і науки України внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти відомості про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», ОСОБА_1 на денній формі навчання освітнього рівня «Фаховий молодший бакалавр» у Відокремленому структурному підрозділі «Львівський фаховий коледж транспортної інфраструктури Національного університету «Львівська політехніка».

Отже, розглядувані позовні вимоги належить задовольнити частково у належний спосіб та в належному формулюванні, які встановлені судом вище, що, на переконання суду, забезпечать повний, належний та ефективний захист порушених прав позивача оскаржуваною поведінкою відповідача-2, за захистом яких він звернувся з цим позовом до суду.

Щодо позовних вимог, заявлених до відповідача-1 (пункти 2, 3 прохальної частини позовної заяви), суд ураховує таке.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі Положення), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Пунктом 7 Положення встановлено, що з метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до пункту 11 Положення районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

За приписами пунктів 56 - 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

За змістом абзацу першого пункту 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Пункт 60 Порядку № 560 в редакції, чинній на дату звернення позивача із заявою про надання відстрочки від 16 листопада 2024 року, передбачав, зокрема, що комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Пункт 60 Порядку № 560 в редакції, чинній на дату звернення позивача із заявою про надання відстрочки від 23 січня 2025 року, передбачав, зокрема, що комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.

Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.

Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

У позовній заяві позивач, серед іншого оскаржує поведінку відповідача-1 щодо нерозгляду його заяв, вимог стосовно надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543, ненадання обґрунтованої відповіді, повідомлення письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7 до Порядку № 560.

Аналіз наведених вище положень законодавства вказує, що відповідач-1, як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, після отримання від позивача заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та документів, які, на його думку, підтверджують таке право, повинен був ухвалити певне рішення за результатами їх розгляду, адже відстрочка/відмова у відстрочці передбачає її письмове оформлення.

Так, у разі позитивного рішення позивачу мала бути надана довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки відповідач-1 повинен був повідомити позивача про це письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7.

Водночас додатком 7 до Порядку № 560 затверджена письмова форма повідомлення військовозобов`язаного про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яке передбачає, серед іншого, зазначення обґрунтованих причини відмови.

Суд встановив, що позивач засобами поштового зв`язку звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 16 листопада 2024 року (отримана відповідачем-1 11 грудня 2024 року за вх. № 3732/в) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До цієї заяви позивач долучив серед інших документів довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 04 листопада 2024 року № 481941.

Повідомленням від 13 грудня 2024 року № 3823/в ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про те, що його заява та підтвердні документи про надання відстрочки розглянуті комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами розгляду протоколом № 62 комісія ухвалила рішення про відмову в наданні позивачу відстрочки та він підлягає призову на військову службу під час мобілізації на загальних підставах. Причина відмови: згідно з даними, що містяться в довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, встановлено, що поточне здобуття освіти ОСОБА_1 порушує послідовність.

Вказане повідомлення надіслане на адресу позивача, що підтверджується Реєстром № 20 про відправлення поштової кореспонденції Вузлом фельд`єгерського поштового зв`язку.

Надалі позивач засобами поштового зв`язку звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 23 січня 2025 року (отримана відповідачем-1 11 лютого 2025 року за вх. № 1121/в) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До цієї заяви позивач долучив серед інших документів довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 04 листопада 2024 року № 481941.

Повідомленням від 21 лютого 2025 року № 1552/в ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про те, що його заява та підтвердні документи про надання відстрочки розглянуті комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами розгляду протоколом № 19 комісія ухвалила рішення про відмову в наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Причина відмови: згідно з даними, що містяться в довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, встановлено, що поточне здобуття освіти порушує послідовність, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».

Вказане повідомлення надіслане на адресу позивача, що підтверджується Реєстром № 95 про відправлення поштової кореспонденції Вузлом фельд`єгерського поштового зв`язку.

Отже, з наведеного слідує, що заяви позивача про надання відстрочки від 16 листопада 2024 року та від 23 січня 2025 року відповідач-1 належно розглянув, за результатами їх розгляду ухвалив відповідні рішення, оформлені протоколами комісії № 62 та № 19 про відмову в наданні відстрочки, про що повідомив позивача письмово повідомленнями від 13 грудня 2024 року № 3823/в та від 21 лютого 2025 року № 1552/в, складеними за формою, визначеною у додатку 7 до Порядку № 560, які містять обґрунтовані причини відмови та надіслані на адресу позивача поштовою кореспонденцією Вузлом фельд`єгерського поштового зв`язку згідно з Реєстрами № 20 та № 95.

Суд відзначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неухваленні рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Однак за встановлених судом обставин стверджувана та оскаржувана позивачем у цій справі бездіяльність відповідача-1 щодо розгляду його заяв, вимог стосовно надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543 та надання обґрунтованої відповіді, повідомлення письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7 до Порядку № 560, не знайшла свого підтвердження у процесі розгляду справи, оскільки відповідач-1 належно дотримався положень Порядку № 560 як щодо розгляду заяв позивача про надання відстрочки, так і щодо його письмового повідомлення про такий розгляд, що підтверджується належними та допустимими доказами, долученими відповідачем-1 до відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд зазначає, що звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав позивач обтяжений обов`язком довести «небезпідставність» своїх доводів щодо порушеного права, за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази, зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду. Натомість відповідач належними та допустимими доказами повинен довести правомірність ухваленого ним рішення, вчиненої дії/бездіяльності щодо позивача.

Однак з урахуванням вимог статті 77 КАС України позивач не довів тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, щодо стверджуваної протиправної поведінки відповідача-1 у межах спірних правовідносин, натомість відповідач-1, як суб`єкт владних повноважень, свій обов`язок щодо доведення правомірності його поведінки стосовно позивача належно виконав.

За наведених обставин у задоволенні позовної вимоги про визнання «протиправною дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяв, вимог ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо надання відстрочки по п. 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та щодо ненадання обґрунтованої відповіді повідомлення письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7» належить відмовити, оскільки така позовна вимога є безпідставною.

Щодо позовної вимоги в частині «зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення, яким забезпечити право ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на відстрочку (надавши таку відстрочку) по п. 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», належно розглянувши заяву та додатки та прийняти законне і обґрунтоване рішення» суд зазначає таке.

Суд встановив, що заяви позивача про надання відстрочки від 16 листопада 2024 року та від 23 січня 2025 року належно розглянуті відповідачем-1, а ухвалені за результатами їх розгляду рішення, оформлені протоколами комісії № 62 та № 19, про відмову в наданні відстрочки позивачем не оскаржуються.

За цих обставин у суду відсутні підстави зобов`язувати відповідача-1 розглянути подані позивачем заяви про надання відстрочки (оскільки такі належно розглянуті) та ухвалити рішення про надання позивачу відстрочки (оскільки результатом розгляду таких заяв є відмова у наданні позивачу відстрочки, правомірність якої не є предметом розгляду у цій справі).

Тому з урахуванням фактичних обставин цієї справи, а також підстав поданого позивачем позову, у задоволенні розглядуваної позовної вимоги належить відмовити, оскільки така, як і попередня позовна вимога, є безпідставною.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2906,88 грн, тож, ураховуючи часткове задоволення позову судом, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 (позовні вимоги до якого задоволені судом) на користь позивача належить стягнути 968,96 грн сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, які позивач очікує понести, то питання їх розподілу суд вирішуватиме після надання позивачем суду доказів їх понесення з урахуванням вимог статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), Міністерства освіти і науки України (проспект Берестейський, 10, м. Київ, 01135), Державного підприємства «Інфоресурс» (вул. О. Довженка, 3, м. Київ, 03057) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення відомостей до Єдиної державної електронної бази з питань освіти про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».

Зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти відомості про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», ОСОБА_1 на денній формі навчання освітнього рівня «Фаховий молодший бакалавр» у Відокремленому структурному підрозділі «Львівський фаховий коледж транспортної інфраструктури Національного університету «Львівська політехніка».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 968,96 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 12 грудня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна