Справа № 420/14866/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненкова М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України №97 від 30.01.2025.

2. Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про переведення з 23.01.2025 ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку із втратою годувальника на підставі Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 визначивши її в розмірі 70% від розміру пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 , обчисленої на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, та здійснити виплату такої пенсії з урахуванням раніш виплачених сум.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що з оскаржуваного рішення №97 від 30.01.2025 вбачається, що при переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідним органом ПФУ було обрано варіант пенсії по втраті годувальника у розмірі 50% від розміру пенсії за віком годувальника, обчисленої згідно Закону України Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року, замість вірного варіанту розрахунку пенсії у розмірі 70% від розміру пенсії за віком годувальника, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993.

Позивач зазначає, що її чоловік, ОСОБА_2 , був суддею у відставці, отримував довічне грошове утримання, станом на 01.05.2016 займав посаду державної служби та мав більше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а тому мав право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. Утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за ст. 37 Закону № 3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

Позивач звертає увагу суду на постанову Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №440/7341/20, у якій сформульований висновок, що частину першу статті 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі: (1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993, або (2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.

Ухвалою суду від 19.05.2025 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем було подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову, та зазначає, що питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками. Базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку чоловік позивачки не отримував. В той же час, питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії за віком унормовані статтями 25, 27, 28, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач вказує на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні та з 23.01.2025 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , яку обчислено відповідно до Закону №1058 при страховому стажі годувальника 39 років 05 місяців 29 днів (стаж враховано по 31.10.2021), середньомісячній заробітній платі 43216,96 грн. Розмір пенсії позивача з 23.01.2025 становить 8564,64 грн. Оскільки позивачка звернулась за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.

На думку відповідача, на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про державну службу» позивач не має право, оскільки на момент смерті ОСОБА_2 отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402 чинним законодавством не передбачено. Довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства. Виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Також, відповідач зауважує, що повноваження щодо призначення та виплати пенсії відноситься до компетенції Пенсійного фонду, суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 23.01.2025 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , яку обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Чоловік позивача - ОСОБА_2 у період з 04.01.1998 по 28.09.2021 обіймав посаду спершу судді Ізмаїльського міського суду Одеської області та надалі - судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя №2033/0/15-21 від 28.09.2021 ОСОБА_2 звільнений з посади судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у зв`язку із поданням заяви про відставку.

З 01.10.2021 ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 17.01.2025

Згідно рішення Ізмаїльського об`єднаного управління ПФУ №97 від 30.01.2025 про перерахунок пенсії, здійснено перехід ОСОБА_1 на інший вид пенсії - в разі втрати годувальника, застосований відсоток для обчислення пенсії у разі втрати годувальника 50% пенсії за віком померлого годувальника, розмір пенсії складає 8564,64 грн.

Позивач звернулася до Пенсійного фонду України зі скаргою на рішення про перерахунок пенсії №97 від 30.01.2025, у якому просила визнати протиправним та скасувати вказане рішення, а також прийняти нове рішення, яким призначити їй пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 70% від розміру пенсії за віком годувальника ОСОБА_2 , обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993.

У відповідь Пенсійний фонд України листом №10912-8470/В-03/8-2800/25 від 20.03.2025 повідомив позивача, що з 01.05.2016 набрав чинності Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу", яким передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058. Законом №889 та Законом № 1402 не передбачено призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника.

Не погодившись із оскаржуваним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Як визначено п.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Загальні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені в статті 36 Закону №1058-IV, відповідно до частини 1 якої, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

При цьому, частинами 2 та 3 статті 36 Закону №1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, встановлені статтею 37 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно з частиною 1 статті 38 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Пунктом 3 ч.1 ст. 45 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Як встановлено судом, позивач належить до непрацездатних членів сім`ї померлого ОСОБА_2 та має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1058-IV.

ОСОБА_1 призначено пенсію по втраті годувальника відповідно до загальних вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Щодо права ОСОБА_1 на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.1993 №3723-XII (далі-Закон №3723-XII) суд зазначає наступне.

01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» №889-VІІІ (далі-Закон №889-VІІІ) пунктом 10 Прикінцевих та Перехідних положень якого установлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723 та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до абзацу 5 ч. 2 статті 46 Закону №889-VІІІ до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів.

Аналогічні приписи закріплено і у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 03.05.1994 №283 (який був чинним до 25.03.2016).

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Аналогічна правова норма закріплена і в пункті 4 Порядку обчислення стажу держаної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, у зв`язку із набранням 01.05.2016 чинності яким Порядок № 283 втратив чинність.

Порядок № 283 (пункт 2), так і чинний на теперішній час Порядок № 229 (пункт 4) передбачають, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах судді.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що суддя, є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів.

Відповідно до частин 13, 14 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723- ХІІ у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Отже утриманці державних службовців, які отримали право на пенсію за ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

Також, слід зазначити, що законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV та «Про державну службу» №3723-ХІІ регламентовано різні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника нормами діючого Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII не передбачено та не передбачає призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім`ї померлого судді, який одержував щомісячне довічне грошове утримання, й Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від № 1402-VIII.

Також Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII не визначає особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.

Разом з тим відповідно до п. 2 розд. XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Як уже було зазначено судом, пунктом 10 розд. XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

З матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_2 станом на 01.05.2016 займав посаду державної служби (судді) та мав стаж державної служби більше 10 років, тому на нього поширюється норми ст. 37 Закону №3723-ХІІ.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 440/7341/20 та від 25.05.2022 року у справі № 409/2218/17.

Отже, за наявності умов, передбачених Законом України «Про державну службу» №3723-ХІІ, стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебувала позивач, остання має право на пенсію у разі втрати годувальника, згідно положень Закону №3723-ХІІ.

З огляду на спірні правовідносини, а також період, в яких виник цей спір, дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону № 3723-ХІІ, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи на отримання пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а, від 25.05.2022 у справі № 409/2218/17 та від 31.05.2021 у справі № 569/10026/16-а.

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058- IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї -100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Законом № 1058 передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано у ст. 27 цього Закону.

Так само від розміру пенсії за віком визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.

З огляду на це, та обставина, що суддя у відставці ОСОБА_2 пенсії за віком не отримував (а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці), не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058- IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку, ОСОБА_2 не отримував, а отримував довічне грошове утримання, однак Верховний Суд в схожих правовідносинах в постанові від 16.05.2024 в справі №480/9570/21 зробив висновок, що неотримання суддею у відставці пенсії за віком (а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці) не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 перебував на обліку з 01.10.2021 у відповідача як отримувач довічного грошового утримання на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016, то його дружина, має право на переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону №3723-XII, та відповідно до ст. 37 Закону №1058-ІV у розмірі 70 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Також суд зауважує, що Верховний Суд у постановах від 21.12.2021 у справі № 440/7341/20, від 16.05.2024 у справі №480/9570/21 сформував правовий висновок, що Закон України № 1058 не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді. Однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом № 3723 і за Законом № 1058.

Частину першу статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:

1). 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, або

2). 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Вибір заявника (там, де він є) є вирішальним і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії. Однак цей вибір є ілюзорним, коли особа не обізнана про свої права та альтернативи. Саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що позивачка звернулась за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому розмір такої пенсії обчислений виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника за нормами цього закону.

Втім, із наданої, на виконання ухвали суду від 24.11.2025 про витребування доказів, копії заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 23.01.2025 не вбачається звернення нею за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заявою лише визначено її бажання перейти на інший вид пенсії по втраті годувальника.

Ухвалою суду від 24.11.2025 у відповідача також судом витребовувалася інформація про те, чи з`ясовувалося при прийнятті заяви у позивача наявність у неї права на призначення пенсії з урахуванням Закону №3723 та чи роз`яснювалося позивачці право вибору на призначення пенсії або за Законом №1058, або за Законом №3723.

Проте, у цій частині ухвала суду відповідачем виконана не була. Відповідної інформації відповідачем надано не було.

Відповідачем не підтверджено обставини роз`яснення позивачу право вибору на призначення пенсії або за Законом №1058, або за Законом №3723.

В той же час, суд зауважує, що зі змісту листа Пенсійного фонду України №10912-8470/В-03/8-2800/25 від 20.03.2025 вбачається, що він заперечує право позивача на отримання пенсії у разі втрати годувальника на підставі Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ посилаючись на те, що з 01.05.2016 набрав чинності Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу", яким передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058. Законом №889 та Законом № 1402 не передбачено призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника.

Також у відзиві на позов Головне управління пенсійного фонду України зазначило, що позивач не має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про державну службу», оскільки на момент смерті ОСОБА_2 отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Враховуючи таку позицію відповідача та Пенсійного фонду України у спірних правовідносинах, а також висновки суду про наявність у позивача права на переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону №3723-XII, та відповідно до ст. 37 Закону №1058-ІV у розмірі 70 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, суд вважає що з метою ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах слід зобов`язати відповідача прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку із втратою годувальника на підставі Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 визначивши її в розмірі 70% від розміру пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 , обчисленої на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, та здійснити виплату такої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо дати переведення на інший вид пенсії та наступного перерахунку, то суд зазначає, що з врахуванням норм ч. 3 статті 45 Закону № 1058-IV, а також того, що позивач в 23.01.2025 звернулась до пенсійного органу із заявою про переведення на інший вид пенсії, відтак вказана дата і є датою здійснення переведення та перерахунку пенсії позивача.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів і згідно усталеної судової практики слідує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

«Ефективний засіб правового захисту» у розумінніст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі № 826/14016/16 СМ, від 11.02.2019р. у справі № 2а-204/12).

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України №97 від 30.01.2025 та зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про переведення з 23.01.2025 ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку із втратою годувальника на підставі Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, визначивши її в розмірі 70% від розміру пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 , обчисленої на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, та здійснити виплату такої пенсії з урахуванням раніш виплачених сум.

Відповідно до ч.2 ч.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірності свого рішення, що оскаржується. Доводи відповідача спростовуються вище зазначеним.

Підсумовуючи вищенаведене у сукупності, виходячи із заявлених предмета та підстав позову, оцінивши докази у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, з огляду на прийняття рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України №97 від 30.01.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про переведення з 23.01.2025 ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку із втратою годувальника на підставі Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, визначивши її в розмірі 70% від розміру пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 , обчисленої на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, та здійснити виплату такої пенсії з урахуванням раніш виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА