Справа № 380/22277/25
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 рокусправа № 380/22277/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області до Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участі третьої участі особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Пустомитівської окружної прокуратури про визнання протиправними та скасування постанов, -

в с т а н о в и в:

Комарнівська міська рада Львівського району Львівської області (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 79335943 від 15.10.2025, винесену старшим державним виконавцем Відділу ПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ Зайцем О.А.;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 79335943 від 15.10.2025 у розмірі 32000,00 грн, винесену старшим державним виконавцем Відділу ПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ Зайцем О.А.;

- визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 79335943 від 15.10.2025 у розмірі 426,95 грн, винесену старшим державним виконавцем Відділу ПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ Зайцем О.А.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 у справі № 380/14182/24 (яке набрало законної сили 28.08.2025) задоволено позов Пустомитівської окружної прокуратури. Суд, серед іншого, зобов`язав Комарнівську міську раду Львівського району Львівської області утворити спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини. На добровільне виконання вказаного рішення суду, Комарнівською міською радою на сесії VIII скликання 22 серпня 2025 року було прийнято Рішення № 3830, пунктом 3 якого постановлено: «Створити Сектор з питань охорони культурної спадщини виконавчого комітету Комарнівської міської ради...» та затвердити відповідне Положення. Таким чином, позивач (боржник) виконав вимоги резолютивної частини рішення суду у справі № 380/14182/24 в повному обсязі та у добровільному порядку ще 22.08.2025. Позивач вважає, що ним виконано рішення суду до відкриття виконавчого провадження, тому звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 17.11.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 24.11.2025 суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 5-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 26.11.2025 заяву представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області до Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов задоволено частково. Зупинено стягнення на підставі постанови державного виконавця Відділу ПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ Зайця О.А про стягнення виконавчого збору ВП № 79335943 від 15.10.2025 у розмірі 32000,00 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 79335943 від 15.10.2025 у розмірі 426,95 грн.

Ухвалою суду від 15.12.2025 замінено відповідача у справі Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () на його правонаступника Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ().

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що державним виконавцем не встановлено жодної з підстав, визначених частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, а отже, керуючись нормами Закону, 15.10.2025 відкрито виконавче провадження, зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Винесено постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат, керуючись статтями 3, 27, 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження». Щодо правомірності винесення постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат вказав, що відповідно до частини 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Від третьої особи на адресу суду надійшло пояснення щодо позовної заяви, в якому вказав, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 у справі №380/14182/24 задоволено позов керівника Пустомитівської окружної прокуратури до Комарнівської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії. Даним рішенням суду зобов`язано Комарнівську міську раду Львівської області (Львівська область, м. Комарно, вул. Січових Стрільців, 34, ) утворити спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини. Вказане рішення суду у справі №380/14182/24 вступило в законну силу 28.08.2025. 22.08.2025 Комарнівською міською радою прийнято рішення №3830 «Про внесення змін в Рішення Комарнівської міської ради №3704 «Про внесення змін в рішення Комарнівської міської ради №3398 від 22.12.2024 «Про затвердження структури та чисельності апарату Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області та її виконавчих органів», пунктом 3 якого передбачено створити сектор з питань охорони культурної спадщини виконавчого комітету Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області, діяльність якого розпочнеться через 6 місяців після припинення чи скасування воєнного стану на території України, але не пізніше 01.01.2027. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини, до яких, серед інших, належать виконавчі органи сільської, селищної, міської ради. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради населеного пункту, занесеного до Списку історичних населених місць України, утворюється місцевою радою за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини. Частиною 4 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що голови обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та сільські, селищні, міські голови призначають на посаду і звільняють з посади керівників відповідних органів охорони культурної спадщини за погодженням з органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону. Отже, Комарнівською міською радою рішення суду не виконано, не утворено виконавчого органу з охорони культурної спадщини, та упродовж часу роботи Комарнівської міської ради з моменту її утворення не вжито заходів щодо погодження питання утворення такого виконавчого органу у складі міської ради з Міністерством культури та інформаційної політики України, що суперечить вимогам ч.3 ст. 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини», що нівелює виконання міською радою обов`язків та повноважень, визначених цим Законом. Не утворення відповідного спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини та недотримання порядку призначення його керівника може стати передумовою визнання винесених, прийнятих, виданих неуповноваженим органом/особами (в даному випадку Комарнівською міською радою) розпоряджень, рішень, приписів, постанов, незаконними, а відтак відсутності державних механізмів захисту об`єктів культурної спадщини. Рішення суду Комарнівською міською радою про утворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини добровільно не виконано. Просив у задоволенні позову відмовити.

Позивач надіслав на адресу відповідь на відзив, в якій вказав, що судовим рішенням у справі № 380/14182/24 позивача зобов`язано утворити спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини. На виконання цього рішення, 22.08.2025 Комарнівська міська рада прийняла Рішення № 3830 "Про створення Сектору з питань охорони культурної спадщини..." та затвердила Положення про нього. Факт прийняття цього рішення підтверджує волевиявлення органу місцевого самоврядування на виконання судового рішення. Той факт, що рада, керуючись ст. 140 Конституції України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", визначила строки набрання чинності окремими пунктами (з огляду на бюджетний процес та воєнний стан), не скасовує юридичного факту виконання зобов`язання прийняти рішення про створення органу. Стверджує, що державний виконавець не наділений повноваженнями оцінювати доцільність, строки чи бюджетні аспекти нормативно-правових актів органу місцевого самоврядування. Його завдання перевірити наявність відповідного акту. Акт (Рішення № 3830) існує і прийнятий добровільно. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Також позивач надіслав заперечення на пояснення третьої особи, в якому вказав, що посилання третьої особи на ч. 4 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» щодо необхідності погодження призначення керівника не стосується предмету спору. Предметом виконання є зобов`язання утворити орган. Процедура призначення керівника та погодження його кандидатури є наступним етапом кадрової роботи, який можливий лише після того, як орган почне фактично функціонувати та буде передбачено фінансування на оплату праці такого керівника. Неможливо погодити керівника в орган, діяльність якого ще не розпочата через об`єктивні обставини (воєнний стан).

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 у справі № 380/14182/24, яке набрало законної сили, позов Пустомитівської окружної прокуратури до Комарнівської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Міністерство культури та інформаційної політики України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії визнано протиправною бездіяльність Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області щодо утворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини; зобов`язано Комарнівську міську раду Львівського району Львівської області утворити спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини.

На добровільне виконання вказаного рішення суду, Комарнівською міською радою на сесії VIII скликання 22 серпня 2025 року було прийнято Рішення № 3830.

Пунктом 3 вказаного Рішення № 3830 постановлено: «Створити Сектор з питань охорони культурної спадщини виконавчого комітету Комарнівської міської ради...» та затверджено відповідне Положення.

15.09.2025 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 380/14182/24 про зобов`язання Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області утворити спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини.

15.10.2025 року, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відповідач, державний виконавець) Зайцем Остапом Андрійовичем було відкрито виконавче провадження ВП № 79335943 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

15.10.2025 державним виконавцем, керуючись статтею 42 Закону, винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

15.10.2025 державним виконавцем, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону, винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Вважаючи, що підстави для винесення спірний постанові відсутні, з огляду на добровільне виконання судового рішення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини урегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно п.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5: «Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи».

Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, так виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті

26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частинами 1-3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Таким чином, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.04.2020 по справі №480/3452/19.

Крім цього відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону "Про виконавче провадження" витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Суд враховує, що На добровільне виконання вказаного рішення суду, Комарнівською міською радою на сесії VIII скликання 22 серпня 2025 року було прийнято Рішення № 3830.

Пунктом 3 вказаного Рішення № 3830 постановлено: «Створити Сектор з питань охорони культурної спадщини виконавчого комітету Комарнівської міської ради...» та затверджено відповідне Положення.

15.09.2025 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 380/14182/24 про зобов`язання Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області утворити спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини.

Отже, станом на день винесення постанов про відкриття виконавчого провадження ВП № 79335943, про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, рішення суду було виконаним.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача та третьої особи про неповне виконання рішення суду, оскільки прийняття рішення №3830 Комарнівською міською радою відповідає резолютивній частині рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/14182/24 у повному обсязі.

За таких обставин, суд дійшов висновок про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження ВП № 79335943, про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Також суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 7267,20 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 79335943 від 15.10.2025, винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зайцем Остапом Андрійовичем.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 79335943 від 15.10.2025 у розмірі 32000,00 грн, винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зайцем Остапом Андрійовичем.

Визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 79335943 від 15.10.2025 у розмірі 426,95 грн, винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зайцем Остапом Андрійовичем.

Стягнути на користь Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області () за рахунок бюджетних асигнувань Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України () сплачений судовий збір в сумі 7267 (сім тисяч двісті шістдесят сім) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.