Справа № 280/8987/25
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 грудня 2025 року Справа № 280/8987/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу у Збройні Сили України з серпня 2024 року на підставі Указу Президента України № 272/24 та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді такелажника 3 евакуаційного відділення евакуаційного взводу ремонтно-відновлювального батальйону. 20 листопада 2024 року мати ОСОБА_1 ОСОБА_2 отримала другу групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 828481. Відповідно до довідки лікарсько-консультативної комісії КНП «Оріхівська БЛІЛ» № 767 від 22.11.2024 року ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду. Згідно акту № 4036 від 26.03.2025 року, затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд за ОСОБА_2 : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - чоловік (перебуває на військовій службі); ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 син. Згідно довідки від 28.04.2025 року за вих. № 3732 та довідки від 16.08.2025 року, ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 з 01 березня 2023 року по теперішній час. 03.04.2025 року на ім`я Командира 3 механізованої роти НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 було подано рапорт на звільнення на підставі абз.13 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та копії документів, які визначені Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом МОУ № 170 від 10.04.2009 року. Згідно відповіді за вих. № 6987 від 06.08.2025 року на адвокатський запит щодо наслідків розгляду рапорту ОСОБА_1 на звільнення з військової служби, командир військової частини НОМЕР_2 повідомив про те, що рапорт був розглянутий командуванням військової частини НОМЕР_2 та доведений до представників підрозділу. В результаті розгляду рапорту виявлено відсутність необхідних для звільнення документів, а саме: оновлених витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; оновленої довідки про перебування на військовій службі ОСОБА_3 . В подальшому 25.08.2025 було направлено рапорт з додатковими витребуваними документами для розгляду рапорту на звільнення. 10.09.2025 року ОСОБА_1 повторно подано на ім`я командира евакуаційного взводу ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_2 рапорт на звільнення з військової служби. Проте, 21.09.2025, згідно резолюції командира військової частини, рапорт розглянутий та у звільненні з військової служби відмовлено, у зв`язку з наявністю у матері військовослужбовця чоловіка. Вважає такі дії військової частини протиправними щодо відмови у задоволенні рапорту на звільнення, оскільки має підстави для звільнення з військової служби передбачені діючим законодавством. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 15.10.2025 постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач 28.10.2025 подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки надані позивачем медичні документи не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби. Окрім того, позивачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність членів сімї другого ступеня споріднення, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд за ОСОБА_2 . Просить у задоволенні позову відмовити.

Представником позивача 03.11.2025 до суду подано відповідь на відзив та вказано, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає вже й інші підстави для відмови у звільненні з військової служби, зокрема невідповідність поданих медичних документів, а також неподання витягів з реєстру актів цивільного стану щодо наявності або відсутності члені сім`ї другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд. Вважає такі дії відповідача безпідставними та незаконними з огляду на те, що відповідач оскаржує відмову військової частини у задоволенні рапорту саме з тієї підстави, з якої йому було відмовлено у звільненні. Також вважає необгрунтованими посилання на відсутність витягів з реєстру, тому що позивачем було надано всі документи, які могли б підтвердити або спростувати такий факт. Окрім того, зазначає, що сама підстава для звільнення з військової служби щодо необхідності здійснювати постійний догляд за матір`ю з другою групою інвалідності за відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення передбачає долучення до рапорту або висновку МСЕК або висновку ЛКК закладу охорони здоров`я про потребу у постійному догляді. Просить позов задовольнити.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що 03.04.2025 року на ім`я Командира 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 позивачем було подано рапорт, у якому просив звільнити його з військової служби відповідно до пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через такі сімейні обставини: "необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи ", у зв`язку з тим, що його мати являється інвалідом ІІ групи загального захворювання згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 828481 від 20.11.2024.

До рапорту позивачем долучені копії наступних документів: засвідчена копія паспорту (ID-картка) ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія довідки з ОСОБА_4 реєстру про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія ІПН ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія паспорту ОСОБА_2 (мати військовослужбовця); нотаріально засвідчена копія ІПН ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчена копія довідки до акту МСЕК про встановлення ІІ групи інвалідності ОСОБА_2 ; оригінал довідки ЛКК про потребу в постійному сторонньому догляді ОСОБА_2 ; оригінали медичного висновку за формою № 080-4/о та додатку до нього ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчена копія ОСОБА_2 про відсутність у неї інших осібІ та ІІ ступеня споріднення для здійснення за нею постійного стороннього догляду та обрання ОСОБА_1 особою, яка буде здійснювати такий догляд; оригінал довідки про фактичне місце проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 ; оригінал акту обстеження сімейного стану ОСОБА_2 , оформленого ІНФОРМАЦІЯ_4 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_3 (батько військовослужбовця) та ОСОБА_5 ; нотаріально засвідчена копія паспорту ОСОБА_3 ; нотаріально засвідчена копіяІПН ОСОБА_3 ; довідка про проходження військової служби у в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_3 від 18.11.2024; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_6 (мати інваліда) з ОСОБА_7 (відчим інваліда); нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_8 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_7 .

Згідно відповіді за вих. № 6987 від 06.08.2025 року на адвокатський запит щодо наслідків розгляду рапорту ОСОБА_1 на звільнення з військової служби, командир військової частини НОМЕР_2 повідомив про те, що рапорт був розглянутий командуванням військової частини НОМЕР_2 та доведений до представників підрозділу. В результаті розгляду рапорту виявлено відсутність необхідних для звільнення документів, а саме: оновлених витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; оновленої довідки про перебування на військовій службі ОСОБА_3 .

Позивачем 25.08.2025 на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 було повторно подано рапорт про звільнення з військової служби та в якості додатків додано наступні документи: повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_9 № 1 від 15.08.2025; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 № 5 від 16.08.2025; довідка військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України щодо ОСОБА_3 від 16.08.2025 за вих. № 7343.

В подальшому позивачем 10.09.2025 року повторно подано на ім`я командира евакуаційного взводу ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_2 рапорт на звільнення з військової служби з додатками: засвідчена копія паспорту (ID-картка) ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія довідки з ОСОБА_4 реєстру про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія ІПН ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія паспорту ОСОБА_2 (мати військовослужбовця); нотаріально засвідчена копія ІПН ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчена копія довідки до акту МСЕК про встановлення ІІ групи інвалідності ОСОБА_2 ; оригінал довідки ЛКК про потребу в постійному сторонньому догляді ОСОБА_2 ; оригінали медичного висновку за формою № 080-4/о та додатку до нього ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчена копія ОСОБА_2 про відсутність у неї інших осібІ та ІІ ступеня споріднення для здійснення за нею постійного стороннього догляду та обрання ОСОБА_1 особою, яка буде здійснювати такий догляд; оригінал довідки про фактичне місце проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 ; оригінал акту обстеження сімейного стану ОСОБА_2 , оформленого ІНФОРМАЦІЯ_4 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_3 (батько військовослужбовця) та ОСОБА_5 ; нотаріально засвідчена копія паспорту ОСОБА_3 ; нотаріально засвідчена копіяІПН ОСОБА_3 ; довідка про проходження військової служби у в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_3 від 18.11.2024; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_6 (мати інваліда) з ОСОБА_7 (відчим інваліда); нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_8 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_7 ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

Згідно із резолюцією від 21.09.2025 командира військової частини рапорт розглянутий, та у звільненні з військової служби відмовлено у зв`язку з наявністю у матері військовослужбовця чоловіка.

Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (далі Закон України №3543-XII) мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Цією ж статтею Закону України №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України Про оборону України, передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану.

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі Закон №2232-XII).

Підстави для звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджена Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція № 170).

Відповідно до пункту 12.28 Інструкції № 170, - документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Додатком 19 до Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема, відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено підпунктом г пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413, подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорта військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Отже, звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорта до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.

Позивач неодноразово звернтався до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю інвалідом ІІ групи.

В контексті наведеного, за результатом розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Однак, уповноваженою особою відповідача, до компетенції якої належить вирішення питання про звільнення позивача, рішення по суті рапорту щодо відмови в задоволенні або задоволення наведеного в ньому питання прийнято не було, а проставлено резолюцію із відмовою, що не відповідає наведеним вище вимогам законодавства України.

Відповідно до статті 7 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Таке Положення було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 р. № 1317 (далі за текстом - Положення №1317).

Згідно з пунктом 27 Положення № 1317 підставами для встановлення груп інвалідності є, зокрема:

для I групи - стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі;

для ІІ групи - стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі;

для III групи інвалідності - стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

При цьому, критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи:

обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома;

обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб;

обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб;

обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

З огляду на вищевикладене, лише для І групи інвалідності властиво, що така особа потребує постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги. Тоді як для осіб з ІІ групою інвалідності за загальним правилом властиві функціональні порушення зі збереженням здатності до самообслуговування, які не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі. Тому, для осіб з II групою інвалідності необхідність догляду визначається індивідуально, залежно від стану здоров`я та можливості самообслуговування.

Відтак, слід встановити, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду у цьому випадку.

Визначення терміну медичний висновок наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337, термін медичний висновок визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З вищенаведеного встановлено, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (Офіційний вісник України, 2019, № 34, ст. 1217), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Згідно з пунктом 4 Положення №1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття постійного догляду, який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

Поняття сторонній догляд не є тотожним поняттю постійний догляд, адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. При цьому, постійний догляд це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження постійно.

Водночас відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві;

2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я (далі Наказ № 407) затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Згідно з пунктами 3, 4 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110.

Наказом № 407 також затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о Медична карта амбулаторного хворого №__, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110.

Також повноваження ЛКК визначені в Інструкції про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, затвердженій наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667, згідно якої висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8 Інструкції).

Верховний Суд у постанові від 13.06.2024 у справі № 520/21316/23 вказав на недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

Крім того, аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням №1317, Верховний Суд у цій справі дійшов висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то на переконання суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема:

1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), до досягнення дитиною 16-річного віку;

2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг;

3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг;

4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667.

Відтак, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основоположних свобод органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Також, аналізуючи повноваження МСЕК, передбачені Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, суд вважає, що остання визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі осіб з інвалідністю, а також осіб, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Крім того, положеннями абз.13 п.3 ч. 2 ст.26 Закону № 2232-XII визначено такі альтернативні документи для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою: висновок МСЕК чи ЛКК закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2024 року по справі №120/1909/23.

Також зі спірного питання висловився Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2024 (справа №520/21316/23).

Так, суд касаційної інстанції вказав, що твердження судів попередніх інстанцій про те, що у спірному випадку для підтвердження необхідності стороннього догляду за батьком позивач мав надати лише висновок медико-соціальної експертної комісії є помилковим. Необхідність постійного стороннього догляду за хворим батьком може підтверджуватися відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії.

На переконання суду поданими позивачем разом з рапортами документами підтверджено підстави для звільнення з військової служби через сімейні обставини під час дії воєнного стану, і цій документи є належно оформленими та достатніми для звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а твердження відповідача по справі стосовно того, що Висновок ЛКК №766 від 22.11.2024 року, оформленого за затвердженою наказом Мінохорони здоровя України від 09.03.2021 № 407 за формою первинної облікової документації №080-4/о не відноситься до документів, що підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю позивача, оскільки призначенням такого Висновку є отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі суд вважає помилковим розумінням як змісту вказаного Висновку лікарсько-консультативної комісії, офомленого за формою № 080-4/о на підтвердження наявності у матері позивача порушень функцій організму, що унеможливлюють самостійне пересування та самообслуговування, і, як наслідок, потребу в послузі догляду на непрофесійній основі, так і положень наказу МОЗ від 09.03.2021 № 407 яким відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859, та з метою удосконалення обліку захворюваності в закладах охорони здоров`я затверджено форму первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкцію щодо її заповнення, яка заповнюється членами ЛКК на основі інформації з медичної документації пацієнта та видається лікарсько-консультативною комісією (ЛКК) при закладах охорони здоров`я державної або комунальної форми власності саме з метою підтвердження потреби в постійному сторонньому догляді для призначення соціальних послуг родичам чи близьким, які цей догляд надаватимуть.

Так, згідно з проставленою резолюцією від 21.09.2025 командиром військової частини позивач повідомлявся про фактичну відмову у задоволенні його рапорту з підстав наявності у матері військовослужбовця чоловіка.

Перш за все, суд наголошує, що посилання відповідача на те, що медичні документи не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби взагалі не є предметом спору у цій справі, а з огляду на зазначені відповідачем підстави для відмови у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби та змісту положень пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 і п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-XII - не мають аналізуватися взагалі, як такі, що стосуються спірних правовідносин.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що законодавцем чітко визначено перелік документів на підтвердження підстав для звільнення по догляду за батьками, які мають статус інваліда та потребують догляду, та які умовно можна поділити на певні групи: документи, що ідентифікують особу військовослужбовця (паспорт, ідентифікаційний код, військово-обліковий квиток); документи, що ідентифікують особу батьків та їх інвалідність (паспорт, код батька (матері), довідку МСЕК з зазначенням групи інвалідності, або витяг ЕК з ОПФО, або посвідчення особи з інвалідністю відповідної групи або пенсійне посвідчення (по інвалідності) або посвідчення про призначення соцдопомоги або довідка щодо пільг, які надаються особам з інвалідністю, в яких відсутнє право на пенсію чи соціальну допомогу); документи щодо родинного зв`язку (свідоцтво про народження, тощо); документи, щодо потреби у здійсненні постійного догляду (довідка МСЕК з відміткою про потребу постійного догляду особі, або витяг ЕК з ОПФО, або висновок ЛКК за формою № 080-4/о, №080-2 щодо необхідності постійного догляду або висновок ЛКК щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за затвердженою наказом МОЗ України від 31.07.2013 № 667 формою).

Беззаперечно встановленим у цій справі є той факт, що у відповідача не виникало заперечень стосовно наданих позивачем разом з рапортом документів, що ідентифікують особу військовослужбовця, що ідентифікують особу матір та її інвалідність, щодо родинного зв`язку та щодо потреби у здійсненні постійного догляду за матір`ю позивача, яка не має інших осіб, які зобов`язані відповідно до закону його утримувати та могли б здійснювати догляд.

В контексті твердження відповідача щодо наявності у матері позивача чоловіка, як особи, яка може здійснювати постійний догляд, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що вказану норму абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII слід тлумачити не лише як їх юридичну чи фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї, зокрема другого ступеня споріднення обов`язків по здійсненню постійного догляду за особою, з певних об`єктивно існуючих причин.

При цьому, така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до першого ступеня спорідненості є її батьки, чоловік або дружина, а також діти такої особи, у тому числі усиновлені.

Згідно статтею 1262 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до другого ступеня спорідненості є її рідні брати та сестри, баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері, а також її онуки.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поряд із цим, в цій спірній ситуації батько позивача не може здійснювати постійний догляд за матір`ю, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_4 від 16.08.2025 № 7343, яку було додано до рапорту про звільнення з військової служби від 25.08.2025.

Інших осіб, які б могли здійснювати постійний догляд за мітір`ю позивача не має, що підтверджується нотаріальною заявою ОСОБА_2 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, які були додані до рапортів позивача.

Відтак суд зазначає, що можливість довести відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення наявна лише у тому випадку, якщо такі члени сім`ї існували раніше та правовий зв`язок між ними припинився, що підтверджується, наприклад, рішенням суду, свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про розірвання шлюбу тощо.

Проте якщо таких членів сім`ї не існувало взагалі, то підтвердити їх відсутність неможливо.

Таким чином, суд вважає, що наведена підстава відповідача про відмову у задоволенні рапорту про звільнення позивача є протиправною та такою, що не заслуговує на увагу.

Отже, підсумовуючи вищевикладене у сукупності, суд зазначає, що надані позивачем разом з рапортами документи містять в собі достатньо інформації про необхідність постійного стороннього догляду за матір`ю, а відповідно, у відповідача відсутні правові підстави для відмови ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за якою військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Щодо способу захисту прав та інтересів позивача суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд враховує, що за усталеною судовою практикою дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Водночас, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Зважаючи на викладене слід зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "'г" пункту 2 частини четвертої, абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.

При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).

Разом з тим у задоволенні позовної вимоги щодо визнання дій протиправними щодо відмови у звільненні з військової служби слід відмовити, оскільки дана вимога охоплюється бездіяльністю відповідача щодо неприйняття рішення про звільнення з військової служби та яку суд визнав такою, що підлягає задоволенню.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не винесення наказу про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами відповідно до ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за якою військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за сімейними обставинами відповідно до ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за якою військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, та видати відповідний наказ про звільнення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 15 грудня 2025 року.

Суддя А.В. Сіпака