Справа № 545/2270/25
Суддя: Тесленко І. О.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №545/2270/25
Провадження №2-а/760/1411/2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» грудня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Тесленко І.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2025 року до Солом`янського районного суду міста Києва на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 26 червня 2025 року надійшли матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , 04.04.2025 року орієнтовно о 14 год 50 хв. рухався на електросамокаті «SPARK» по вул. Гостомельська, 4, м. Полтава де його зупинив екіпаж патрульної поліції в складі зокрема, старшого лейтенанта Кольчевського Дмитра Юрійовича. В ході перевірки документів патрульна поліція зауважила, що у нього немає права керування саме цим ТЗ на якому він рухався, мотивуючи це тим, що ніби то саме на його електросамокат потрібна категорія "А1" (пункт 2.1.а ПДР, стаття КУпАП: ст. 126 ч.2) та склав на нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія №4424795. При цьому він намагався показати технічні характеристики свого електросамоката, (потужність якого складає - 500 Вт або 0,5 кВт) та ставив наголос на тому, що його ТЗ не потребує посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1 (п.11.7 ПДР) та реєстраційних документів на транспортні засоби з електродвигуном потужністю до 3 кВт. Таким чином, електросамокат до 3 кВт не є механічним транспортним засобом та обов`язкове отримання посвідчення водія та реєстраційних документів не передбачено чинним законодавством. Адже, електросамокати з електродвигуном потужністю до 3 кВт відносяться до транспортних засобів, проте не є механічними транспортними засобами, що не зобов`язує власника, як зазначено в п.2.1. "а " та "б" Правил дорожнього руху України, мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1 та реєстраційні документи. Вище вказаною постановою інспектора 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області старшим лейтенантом Кольчевським Дмитром Юрійовичем його, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 3400 грн. 00 коп. (три тисячі чотириста гривень 00 коп.) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП - керування особою транспортним засобом без належної категорії, або ж взагалі без посвідчення водія. Проте дана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки правопорушення, у якому його визнав винним інспектор поліції, останній не здійснював та ПДР не порушував. За таких умов, провівши детальний аналіз даної справи, з огляду на наступне, вважає спірну постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Звертає увагу, що електросамокат «SPARK» на якому він рухався має потужність електродвигуна, яка становить 500 Вт або 0,5 кВт, а тому даний самокат не є транспортним засобом для якого необхідне посвідчення водія. Згідно п. 2.1(а) Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Таким чином, відповідно до технічної характеристики електросамокат марки «SPARK», з потужністю електродвигуна 0,5 кВт, не належить до механічних транспортних засобів, а тому особа, яка ним керує, не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п. 2.1.а ПДР може нести виключно водій механічного транспортного засобу. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом. Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів). Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод. Крім того, згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді кримінальних та адміністративних справ зазначених категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття транспортні засоби, зокрема, примітки до ст. 286 КК, ч. 6 ст. 121 КУпАП, п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Виходячи із цих положень транспортними засобами, про які йдеться у статтях 286, 287, 289, 290 КК, статтях 121-126, 127-1, 128-1, частинах першій і другій статті 129, частинах першій-четвертій статті 130, статтях 132-1, 133- 1, 133-2, 139 і 140 КУпАП, слід вважати всі види автомобілів, трактори й інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби, що приводяться в рух за допомогою двигуна з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигуна потужністю понад 3 кВт. Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Зазначених вимог закону відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності не дотримано. Отже, доказів, які б поза сумнівом беззаперечно підтверджували вину мою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, матеріали справи не містять. Оскільки, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно до ст. 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. При цьому, й ЄСПЛ у справі «АЛЛЕНЕ де Рібермон про Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. Згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі закривається, якщо відсутній склад адміністративного правопорушення. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Враховуючи вищезазначене, очевидним є те, що матеріали адміністративної справи про притягнення мене до адміністративної відповідальності не містять доказів, які безумовно свідчили про порушення мною норм чинного законодавства. За таких умов, спірна постанова підлягає скасуванню, а дії працівника поліції визнанню протиправними. З врахуванням наведеного просив Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови серії ЕНА №4424795 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04.04.2025 року. 2. Прийняти до розгляду дану позовну заяву та відкрити провадження у справі. 3. Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта Кольчевського Дмитра Юрійовича, Департаменту патрульної поліції "про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №4424795 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04.04.2025 року" - задовольнити в повному обсязі. 4. Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №4424795 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04.04.2025 року, винесену інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом Кольчевським Дмитром Юрійовичем.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2025 року справу передано до провадження судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справи 24 липня 2025 року.

Ухвалою суду від 22 серпня 2025 року адміністративний позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

02 вересня 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків.

В період з 25 серпня 2025 року по 09 вересня 2025 року суддя перебувала у відпустці.

Ухвалою від 10 вересня 025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Інших процесуальних дій не вчинялось.

26 вересня 2025 року на адресу суду від відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме: 04.04.2025 року о 12 год. 12 хв. в м. Полтава вул. Гостомельська, 4 гр. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом електросамокатом «SPARK», без номерного знаку не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 (а) та ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та постанову КМУ № 340 від 08.05.1993 року. Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України "Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху. Що стосується порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП. 04.04.2025 о 12:16 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 04.04.2025 о 12:15 за адресою: Полтавський район м. Полтава, вул. Гостомельська 4, відбулось ДТП за участю електросамокату та автомобіля Volkswagen Touareg, сірого кольору, н.з. НОМЕР_1 (копії витягу з бази даних ІПНП за ЄО та матеріали ДТП додається). На місце події прибув екіпаж патрульної поліції та встановив осіб причетних до ДТП. В подальшому було з`ясовано, що ДТП відбулося через те, що ОСОБА_1 керуючи електросамокатом «Spark» не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з ТЗ Volkswagen Touareg н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 в результаті ДТП ТЗ отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, чим порушив п.12.1., п.13.1.ПДР. Відповідно до ст. 15 « Про дорожній рух», кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт; А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше; В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів ; В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; СІ - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії СІ та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; Тобто, для керування таким транспортним засобом Позивачу необхідно мати посвідчення водія категорії А1 (копія витягу щодо технічних характеристик електросамоката SPARK додається). Під час спілкування із поліцейським ОСОБА_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія взагалі, ні у паперовому, ні в електронному вигляді. Після чого, перевіривши особу позивача по базі «НАІС ДДАІ» МВС України було встановлено, що ОСОБА_1 станом на 04.04.2025 року ВЗАГАЛІ НЕ ОТРИМУВАВ ПОСВІДЧЕННЯ ВОДІЯ. У зв`язку з чим поліцейський, не знайшов будь яких відомостей про отримання посвідчення водія відповідної категорії Позивачем, а відтак мав усі підстави складати адміністративні матеріали за ч. 2 ст. 126 КУпАП. З метою надання до суду підтвердження того, що Позивач не має права керування транспортними засобами категорії А1, представником ДПП до Територіального сервісного центру МВС № 5341 було направлено запит щодо отримання посвідчення водія на право керування транспортними засобами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із зазначенням відповідних категорій та дати отримання. Згідно з наданою відповіддю з ТСЦ МВС № 5341 гр. ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія відповідної категорії (копія запиту та відповідь на нього додається). У зв`язку із допущеним порушенням відносно Позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4424795 від 04.04.2025 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 3400 грн. На гр. ОСОБА_1 було складено протокол за ст. 124 та постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Варто зазначити, що Постановою Шевченківського (Октябрського) районного суду м. Полтави від 18.04.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 гривень (копія рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень України додається). Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 04.06.2025 року. Судова практика в аналогічних справах Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України установлено Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від ' 10.10.2001 р. № 1306. Згідно із пунктом 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. За визначеннями, наведеними у пункті 1.10 Правил дорожнього руху: Транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. в розділі 2 Правил дорожнього руху йдеться лише про наявність посвідчення водія у особи, яка керує транспортним засобом. Жодної згадки про механічний транспортний засіб, який є складовою поняття транспортного засобу він не містить. Відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху транспортні засоби належать до таких категорій, а саме А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт. Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, а саме: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт. Вищенаведені законодавчі приписи свідчать про те, що посвідчення водія видається на право керування транспортним засобом і не обмежується механічними транспортними засобами. Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами визначено статтею 126 КУпАП. Згідно із ч.2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Варто зазначити, що вказаною законодавчою нормою передбачено відповідальність за керування транспортним засобом. Жодних критеріїв/параметрів, яким саме має бути такий транспортний засіб у ч.2 ст.126 КУпАП законодавцем не розкрито. Враховуючи наведений Верховним Судом у постанові від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22 правовий висновок, згідно із яким використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху, у розумінні статті 1187 Цивільного кодексу України, є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна. Для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має. Слід зазначити, що позиція щодо правомірності притягнення до адміністративної відповідальності осіб, які керували транспортними засобами які мають електродвигун потужністю до 4 кВт, була застосована: у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2025 у справі 760/22388/24, у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024 у справі 712/7319/24, у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі №712/1216/25; у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024 справі № 523/6237/24; у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2024 справі № 947/37034/23; Докази вчиненого порушення. Відповідно до ст. 72 КАС України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст. 251 КУпАП «Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.... Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, показаннями засобів фото і кіно-зйомки, відео-запису, які використовуються під час нагляду за дорожнім рухом ...». Зазначеними правовими нормами встановлено перелік засобів доказування, які можуть застосовуватися у адміністративному процесі, за допомогою яких суд може встановити наявність чи відсутність певних обставин. Право та порядок використання поліцейським нагрудної відеокамери передбачено пп. 2 п.4.1 розділу IV Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 р. за № 4/1 та ст. ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно до п. 1 Розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року (далі - Інструкція), вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера. Згідно п. 3 Розділу VIII Інструкції строк зберігання відеозаписів становить: 1) з портативних та відеореєстраторів, установлених у службовіа транспортних засобах, БпЛА,- ЗО діб. Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4424795 було винесено 04.04.2025 року. Проте, на момент отримання ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви по справі 23.05.2025, у зв`язку із обмеженими технічними можливостями відеозаписи розгляду справи, зафіксовані на портативний відео реєстратор (боді камеру), видалені із серверу УПП в Полтавській області ДПП, г тому надати їх суду не виявляється за можливе. Додатково до відзиву на позовну заяву додається ЄО за № 1535 від 04.04.2025 року щодо скоєння позивачем ДТП (копія додається). Шо стосується розгляду справи про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи Позивача було ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу. Жодних обмежень в користуванні правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, під час розгляду справи не було, що підтверджується особистим підписом позивача у постанові (копія додається позивачем). Постанову винесено згідно ст. 258, 278, 279, 280 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, тобто, відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують. На місці особі було роз`яснено в чому саме полягає порушення ПДР. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/90073897) вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльність не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Відповідачем, на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КУпАП надано належні та допустимі докази для доведення наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення. В свою чергу позивач у своєму позові не' спростовує факту вчинення ним адміністративного правопорушення, до позову не додає жодних доказів, які б свідчили про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Беручи до уваги те, що Позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності. З врахуванням наведеного просили прийняти рішення у справі, яким повністю відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до постанови ЕНА №4424795, винесеної інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальону Управління патрульної поліції в Полтавській області старшим лейтенантом Ковальським Дмитром Юрійовичем по відношенню до ОСОБА_1 , 04.04.2025 року, 12:12 м. Полтава вулиця Гостомельська (Матросова) 4 ОСОБА_1 керував тз не маючи права керування таким транспортним засобом чим порушив ст. 15 ЗУ Про дорожній рух, чим порушив п.2.1.а ПДР - керування тз особою, яка не має права керування таким ТЗ, ч. 2 ст. 126, штраф 3 400,00 грн. (а.с. 12).

Також, в п.7 вказаної постанови зазначено, що до неї додаються: відео бодікамери 469265.

Постановою Октябрьського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2025 року (справа №554/5140/25), ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 гривень.

Також, у вказаній постанові зазначено, що 04 квітня 2025 року приблизно в 12 годин 12 хвилин ОСОБА_1 , по вул. Гостомельська, 4, у м. Полтаві, керуючи електросамокатом SPARK, б/н, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом VOLKSWAGEN TOUAREG, д. н. з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Крім того вказано, що зважаючи на те, що електросамокат використовувався ОСОБА_1 як транспортний засіб, його водій не мав порушувати вимог вищевказаних норм ПДР України, однак обставини справи свідчать про порушення вимог п. 12.1, п. 13.1 ПДР України, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Провина ОСОБА_1 підтверджується даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення (а. с. 1), карткою обліку адміністративного правопорушення (а. с. 2), схемою місця дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 3), письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а. с. 4) та письмовими поясненнями ОСОБА_1 . Вважаю, що кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП вірна та він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Судом також досліджено Рапорт, письмові Пояснення ОСОБА_1 від 04.04.2025 року, схема ДТП.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 04.04.2025 року керував електросамокатом SPARK, б/н.

Як вбачається з характеристики самоката SPARK, потужність двигуна складає 500 кВт.

Судом також досліджено фото вказаного електросамоката, додане відповідачем до відзиву на позовну заяву

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до п. 2 розділу 4 інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст. 283 КУпАП.

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Також, ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правилами Дорожнього Руху (ПДР) України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Представник позивача у позові зазначає, що ОСОБА_1 не вчинено адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з тим, що його скутер має потужність 500 Вт або 0,5 кВт, тому вважає, що вказаний самокат не є транспортним засобом для якого потрібно посвідчення водія.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно пункту 1.10 Правил дорожнього руху, транспортний засіб пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

Механічний транспортний засіб транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

У Правилах дорожнього руху відсутнє визначення «електросамокат», проте аналізуючи визначення «транспортний засіб», можна дійти висновку, що «електросамокат» відповідає поняттю транспортний засіб, оскільки призначений для перевезення осіб, зокрема самого водія чи його вантажу та є повноправним учасником дорожнього руху, а ОСОБА_3 використовував його саме з цією метою.

Статтею 1 Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» визначено поняття низькошвидкісного легкого електричного транспортного засобу колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Відповідно до технічних характеристик електросамоката SPARK, потужність мотору останнього складає 500 Вт та має два колеса, максимальна швидкість вказаного електроскутера складає до 33 км/год., а максимальне навантаження дорівнює 120 кг, тобто, вказаний електросамокат відповідно до вищезазначеного Закону України є низькошвидкісним легким електричним транспортним засобом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів також враховує наведений Верховним Судом у постанові від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22 правовий висновок, згідно із яким використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху, у розумінні статті 1187 Цивільного кодексу України, є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна. Для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Таким чином, транспортний засіб SPARK б/н, яким керував позивач, має потужність двигуна 0,5 кВт, а отже є транспортним засобом та вимагає отримання посвідчення водія відповідної категорії на його керування.

Отже, транспортний засіб SPARK, яким керував позивач, хоч і не є механічним, адже обладнаний електродвигуном потужністю менше 3 кВт, проте являється двоколісним транспортним засобом, який за своїми технічними характеристиками прирівняний до мопеду.

При цьому, суд зазначає, що водіями (відповідно до п.1.10 ПДР) вважаються не лише особи, які керують механічними транспортними засобами, тобто, які обладнані електродвигуном потужністю понад 3 кВт, а й тими транспортними засобами, які не перевищують таких параметрів потужності.

Як вбачається з листа Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний центр МВС №5341 (ТСЦ 5341) наданого на лист №12428/41/26/02-2025 від 17.09.2025 року, інформація про видачу посвідчення водія на право керування транспортними засобами ОСОБА_1 , відсутня.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Також, згідно до п. 5 розділу «IV. Постанова по справі про адміністративне правопорушення» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (надалі - Інструкція), постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. За наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

Таким чином, оскаржувана постанова відповідає ст. 283 КУпАП та п.5 розділу «IV. Постанова по справі про адміністративне правопорушення» Інструкції.

Як вбачається з п. 11 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Згідно з ст. 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких зокрема: перевірка документів особи; зупинення транспортного засобу.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як встановлено статтею 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 «У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є саме захист прав та свобод осіб у випадку їх порушення суб`єктами владних повноважень. У той же час, з матеріалів справи вбачається вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, з приводу будь - яких порушень його прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо нього заявлено а ні позивачем, а ні його представниками не було. Тож порушення прав особи суб`єктом владних повноважень судом встановлено не було.

Суд при розгляді адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень має неухильно дотримуватись вимог чинного законодавства України задля недопущення будь - яких зловживань учасниками процесуальними правами та використання судових процедур з метою уникнення покарання за вчинене адміністративне правопорушення всупереч завданням, закріпленим в статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При прийнятті рішень у справах з приводу оскарження постанов органів Національної поліції України суд має забезпечувати справедливий баланс між інтересами позивача (особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, яка звернулась з відповідних позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду) та інтересами суспільства, забезпечення законності та правопорядку в державі.

Саме невідворотність покарання є стримуючим фактором від вчинення правопорушень у майбутньому, що забезпечує досягнення завдань проваджень в справах про адміністративні правопорушення, які передбачені ст. 245 КУпАП, зокрема, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Відповідно до п.4 розділу «IV. Постанова по справі про адміністративне правопорушення» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також за наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Таким чином, будь - які підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд звертає увагу на те, згідно з сталою практикою ЄСПЛ, незгода позивача з поставленим йому в провину порушенням ПДР України не звільняє його від обов`язку виконувати вимоги правил дорожнього руху.

Так у рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що 04 квітня 2025 року на момент розгляду справи відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, дії працівників поліції відповідали вимогам Правил дорожнього руху України, Кодексу адміністративного судочинства України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, а адміністративне стягнення було накладено правомірно.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Із врахуванням встановлених обставин та наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення ЕНА №4424795, якою на позивача накладено штраф у розмірі 3 400 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП є законною та не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 9, 126, 222, 245, 276, 283, 288 КУпАП, ст. ст. 2, 4, 7, 90, 242, 244 - 246, 250, 251, 262, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. О. Тесленко