Справа № 300/9150/24
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" вересня 2025 р. справа № 300/9150/24
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитин Н.М.,
при секретарі судового засідання Маковійчук С.М.,
за участю представника позивача Гресько В.В.
представника відповідача Гавадзина М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю ТРОКС УКРАЇНА до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.05.2024 №012797/2301, -
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРОКС УКРАЇНА" (надалі по тексту позивач, товариство, ТОВ "ТРОКС УКРАЇНА"), в інтересах якого діє представник адвокат Гресько Василь Васильович, звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (надалі по тексту відповідач, контролюючий органи, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.05.2024 №012797/2301.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 28.05.2024. Позивач вважає, безпідставними висновки акту документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства №8716-09-19-07-01/32874062 від 29.04.2024 про порушення товариством вимоги пп. 141.4.1, пп. 141.4.2 ст. 141 ПК України у зв`язку із не нарахуванням та несплатою суми податку з доходів нерезидента TROX AB (Швеція) за період з 01.01.2017 по 31.12.2023 на загальну суму 2 232 443 грн. відповідно до договорів оренди нежитлових приміщень № 9 від 06.07.2016 року та №10 від 14.07.2017 року та Договору оренди нежитлових приміщень № 11 від 14.07.2018 року (разом із додатками). Згідно даних бухгалтерського обліку за вказаний період товариство виплатило нерезиденту за договорами оренди нежитлових приміщень кошти в сумі 406 000 ЄВРО, що в еквіваленті складає 12 650 513,99 грн.
Позивач вказує на положення статті 6 Конвенції між Урядом України і Урядом Швеції про уникнення подвійного оподаткування доходів та попередження податкових ухилень від 15.08.1995 року, яка передбачає, що доходи, що одержуються резидентом Договірної Держави від нерухомого майна (включаючи доход від сільськогосподарської або лісової експлуатації), яке розташоване у другій Договірній Державі, можуть оподатковуватись у цій другій Державі. Сторона позивача вважає, що приписи даної Конвенції наділяють правом платників податків обох Договірних держав здійснити оподаткування такого виду доходів у будь-якій із цих двох Держав (або в Україні, або в Швеції).
Також, позивач покликається на пункт 103.8. статті 103 ПК України особа, яка виплачує доходи нерезидентові у звітному (податковому) році, у разі подання нерезидентом довідки з інформацією за попередній звітний податковий період (рік) може застосувати правила міжнародного договору України, зокрема щодо звільнення (зменшення) від оподаткування, у звітному (податковому) році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року. Звертає увагу суду, що оскільки під час проведення перевірки, товариством було пред`явлено інспекторам копії Свідоцтв податкового резидента компанії ТРОКС АБ у Швеції, то товариство мало право застосувати положення вищезгаданої Конвенції та не здійснювати плату податку, що визначений пунктом 141.4.2. статті 141 ПК України. Окрім того, вказує, що товариство в ході перевірки додатково подало копії документів, що надані нерезидентом ТРОКС АБ про сплату ним податку в Швеції із доходів за здавання в оренду нежитлових приміщень. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено на 07.01.2025 підготовче засідання.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 03.01.2025(том І а.с. 225-230). В ході проведення перевірки, встановлено здійснення виплати доходів нерезиденту (TROX АВ Швеція) з джерелом їх походження з України в сумі 516 200 євро, (16 050 724,38 гри.), а саме: Лізинг/оренда по договорах оренди нежитлових приміщень в сумі 406 000 євро що в еквіваленті складає 12 650 513,99 грн.; Лізинг/оренда по договору оренди обладнання №12/2013 від 18.12.2013 в сумі 110 200 євро (3 400 210,39 грн.). Так, з виплатою доходів нерезиденту ТОВ «Трокс Україна» не здійснювало нарахування та сплату податку на доходи іноземних юридичних компаній. За умовами Договору відбулася передача права користування майном
Відповідно до пп. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПКУ резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3 _ 141.4,6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Відповідач вважає, що дохід нерезидента у вигляді орендної плати за договором оперативного лізингу або оренди майна підлягає оподаткуванню податком на доходи нерезидентів за ставкою 15 %, якщо інше не передбачено чинним міжнародним договором України.
Пункт 3.2. статті 3 Податкового кодексу України визначає, що якщо міжнародними договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Зокрема, п. 1 ст. 6 Конвенції між Урядом України і Урядом Швеції про уникнення подвійного оподаткування доходів та попередження податкових ухилень, ратифікованої Верховною Радою України 23.04.1996 (надалі - Конвенція) передбачено, що «доходи, що одержуються резидентом Договірної Держави від нерухомого майна (включаючи доход від сільськогосподарської або лісової експлуатації), яке розташоване у другій Договірній Державі, можуть оподатковуватись у цій другій Державі». Відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції «положення пункту 1 цієї статті застосовуються також до доходів, одержуваних від прямого використання, здачі в оренду або використання в будь-якій іншій формі нерухомого майна».
При цьому відповідач зауважив, що положення пунктів ст. 6 Конвенції не можуть трактуватися як такі, що надають платнику податку право вибору, в якій саме з двох договірних держав буде здійснюватися оподаткування одержаного доходу у вигляді доходу від нерухомого майна. Таким чином відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до зазначених положень Конвенції, доходи, отримані особою, яка у контексті Конвенції є резидентом Швеції від здачі в оренду нерухомого майна, яке підпадає під визначення п. 3 ст. 6 Конвенції і розташоване на території України, можуть оподатковуватись в Україні, тобто в Україні ці доходи підлягають оподаткуванню відповідно до правил, встановлених українським податковим законодавством.
Крім того, відповідач вказує на п. 2 ст. 22 (Усунення подвійного оподаткування) Конвенції, яка визначає механізми усунення подвійного оподаткування податку, сплаченого в Україні резидентом Швеції.
Враховуючи вищенаведене, відповідач стверджує, що згідно норм ст. 6 Конвенції, п. 141.4.1, п.141.2 ст. 141 ПК України, ТОВ «ТРОКС УКРАЇНА» не звільнено від обов`язку утримання податку з виплат на користь резидента Швеції, оскільки товариством до перевірки не надано документів, які б підтверджували факт оподаткування сплачених доходів в країні нерезидента TROX АВ Швеція, тобто в Україні ці доходи підлягають оподаткуванню відповідно до правил, встановлених українським податковим законодавством за ставкою 15 %. Просив суд в задоволенні позову відмовити.
13.01.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач покликався на правові висновки Верховного Суду у постанові від 17.12.2019 року по справі № 560/933/19 з метою спростування доводів наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що враховуючи наявність у товариства довідок про податкове резидентство ТРОКС АБ(Швеція) про сплату ним податку в Швеції із доходів за здавання в оренду нежитлових приміщень (том ІІ а.с. 242-245).
Також, 23.01.2025 відповідач скористався правом подання заперечення на відповідь на відзив в яких вказав, що в контексті спірних правовідносин згідно зі статтею 11 Конвенції та статтею 103 ПК України, основною умовою для застосування звільнення (зменшення) від оподаткування при виплаті доходів нерезиденту є його статус бенефіціарного (фактичного) отримувача (власника) доходу (том ІІ а.с. 1-9).
Відповідно до ухвали суду від 23.01.2025 закрито підготовче провадження в адміністративній справі №300/9150/24 та призначено судовий розгляд справи по суті на "13" лютого 2025 о 14:00 год (том ІІ а.с. 19).
В судових засіданнях під час розгляду справи по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав з мотивів і підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідач щодо задоволення позову заперечив з мотивів наведених у відзиві, просив відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами загального позовного провадження, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, суд встановив наступне.
Повідомленням Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 22.02.2024 за № 32 ТОВ "ТРОКС УКРАЇНА" було доведено до відома, що згідно із затвердженим Державною податковою службою України планом-графіком проведення документальних планових перевірок платників податків на 2024 рік та на підставі статті 77 Податкового кодексу України з 26 березня 2024 року буде проводитися документальна планова виїзна перевірка товариства з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС(том І а.с. 30).
На підставі вищевказаного наказу та направлень від 25.03.2024 року №№ 1341, 1342, 1343, 1344 посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області І. Шиян, Л.Демків та М. в період з 26.03.2024 тривалістю 20 робочих днів проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ТРОКС УКРАЇНА" щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, за наслідками якої складено акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за №8716-09-19-07-01/32874062 від 29.04.2024 року (надалі - акт перевірки, акт), згідно оскаржуваного висновку відображеного в пункті 4 розділу IV акту, встановлено таке порушення:
- пп. 141.4.1, п.л.141.4.2. п. 141.4 статті 141 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами і доповненнями, платником ТОВ «ТРОКС УКРАЇНА» не нарахована та несплачена сума податку з доходів нерезидента TROX АВ за період з 01.01.2017 по 31.12.2023р. становить 2 232 443 грн. у т.ч.: за півріччя 2019 року - 223 482 грн., за 9 місяців 2019 - 439 088 грн. (215 606 грн. у третьому кварталі), за 2019 рік - 439 088 грн. (0 грн. у четвертому кварталі), за І квартал 2020 - 105 602 грн., за півріччя 2020 року - 851 049 грн. (745 447 грн. у другому кварталі), за 9 місяців 2020 - 1 052 938 грн. (201 888 грн. у третьому кварталі), за 2020 рік - 1 469 554 грн. (416 617 грн. у четвертому кварталі), за І квартал 2021 - 124 648 грн., за півріччя 2021 року - 207 827 грн. (83 179 грн. у другому кварталі), за 9 місяців 2021 - 323 801 грн. (115 974 грн. у третьому кварталі), за 2021 рік - 323 801 грн. (0 грн. у четвертому кварталі)(том І а.с. 31-75).
Товариство скористалось правом подання заперечення на акт перевірки від 13.05.2024 (том І а.с. 77-87).
За результатом розгляду заперечення Головне управління ДПС в Івано-Франківській області листом від 24.05.2024 року №6235/6/09-19-07-01-06 Щодо надання відповіді на заперечення висновки акту перевірки залишено без змін (том І а.с. 88-95).
На підставі акту перевірки, відповідачем 28.05.2024 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 012797/2301 форми Д, яким збільшено товариству суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб в загальній сумі 2 342 216,00 грн., в тому числі 2 232 443,00 грн. - податкове зобов`язання, а 109 773 грн. - штрафні санкції. Підставою прийняття оскаржуваного рішення слугувало порушення товариством вимог пп.141.4.1. та пп. 141.4.2 ст. 141 ПК України, а саме: не нараховано та не сплачено податку 2 232 443 грн. з доходів нерезидента TROX AB за договорами оренди нежитлових приміщень(том І а.с. 97).
Як наслідок, вважаючи податкове повідомлення-рішення від 28.05.2024 №012797/2301, такими, що прийняте з порушенням Конвенції, ТОВ "ТРОКС УКРАЇНА" звернулося з цим позовом до суду, в якому просить визнати його протиправним та скасувати.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Зміст спірних у цій справі правовідносин полягає у незгоді позивача із висновком податкового органу про відсутність підстав для користування податковими пільгами, передбаченими умовами Конвенції, та виникнення обов`язку із сплати податку на прибуток.
Так, в ході перевірки правильності оподаткування ТОВ «ТРОКС УКРАЇНА» доходів нерезидентів, службовими особами відповідача встановлено порушення позивачем п.п.141.4.1, п.п.141.4.2 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України, які полягають в не нарахуванні та несплаті податку з доходів нерезидента TROX AB (Швеція) за ставкою 15 відсотків, отриманих ним як орендної плати відповідно до договорів оренди нежитлових приміщень.
Компанія «Тенмарк Індастріз АБ» перейменовано на «TROX AB», що визнається сторонами.
06.07.2016 між ТОВ «Тенмарк» як Орендарем та TROX AB (Швеція) як Орендодавцем укладено Договір оренди нежитлових приміщень №9 - головного виробничого корпусу площею 6396 м.кв., адміністративного корпусу площею 1254 м.кв. та приміщення насосної станції площею 95,3 м.кв. за адресою бульвар Лесі Українки, 32А м.Коломия, Івано-Франківська область строком дії один рік з 01.08.2016 до 31.08.2017, за яким TROX AB (Швеція) передав, а ТОВ «Тенмарк» прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення (том І а.с. 109-110).
14.07.2017 між цими ж сторонами укладено аналогічний Договір оренди нежитлових приміщень №10 строком дії один рік з 01.09.2017 до 31.08.2018, за яким TROX AB (Швеція) передав, а ТОВ «Тенмарк» прийняв в строкове платне користування вищевказані нежитлові приміщення (том І а.с. 112-113).
Також, 14.08.2018 між цими ж сторонами укладено аналогічний Договір оренди нежитлових приміщень №11 строком дії один рік з 01.09.2018 до 31.08.2019, за яким TROX AB (Швеція) передав, а ТОВ «Тенмарк» прийняв в строкове платне користування вищевказані нежитлові приміщення (том І а.с. 115-116).
Надалі, сторонами було укладено додаткові угоди, якими вони неодноразово продовжували строк дії основного Договору оренди. Так, додатком № 2 від 14.08.2019 року до Договору оренди, строк дії цього договору було продовжено до 31.08.2020 року, додатком № 3 від 28.08.2020 року - до 31.08.2021 року, додатком № 4 до 31.08.2022 року, додатком № 5 - до 31.08.2023 року, додатком № 6 розділ «Реквізити і підписи сторін» викладено в новій редакції, додатком № 7 - до 31.08.2024 року(том І а.с. 118-129).
В ході перевірки контролюючим органом встановлено, та не заперечується позивачем, що за перевірений період ТОВ «Трокс Україна» здійснило виплату нерезиденту TROX АВ Швеція по договорах оренди нежитлових приміщень кошти в сумі 406 000 євро що в еквіваленті складає 12 650 513,99 грн.
Станом на 31.12.2023 року кредиторська заборгованість за договорами оренди нежитлових приміщень по рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» з нерезидентом TROX АВ Швеція становить 196 000 євро, що в еквіваленті складає 8 272 748,4 грн.
Контролюючий орган в ході перевірки встановив, що за період з 01.01.2017 по 31.12.2023 по договорах оренди нежитлових приміщень платником не проводились нарахування та сплата до бюджету податку на доходи при виплаті доходів з оренди нежитлових приміщень нерезиденту.
Особливості оподаткування нерезидентів визначені п.141.4 ст.141 ПК України.
Відповідно до пп. 141.4.1. п. 141.4 ст. 141 ПК України, доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податку, зазначеного в пункті 141.4 статті 141 цього Кодексу, покладається на платників податку, які здійснюють відповідні виплати (п. 137.3. ПК України).
Підпунктом «ґ» пп. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 ПК України встановлено, що для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміється, лізингова/орендна плата, що вноситься резидентами, на користь нерезидента - лізингодавця/орендодавця за договорами оперативного лізингу/оренди.
Пунктом 14.1.97. ПКУ визначено, що лізингова (орендна) операція - господарська операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних засобів у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за плату та на визначений строк.
Лізингові (орендні) операції здійснюються у вигляді оперативного лізингу (оренди), фінансового лізингу (оренди), зворотного лізингу (оренди), оренди житла з викупом, оренди земельних ділянок та оренди будівель, у тому числі житлових приміщень.
Оперативний лізинг (оренда) не - господарська операція фізичної або юридичної особи, що передбачає передачу орендарю основного фонду, придбаного або виготовленого орендодавцем, на умовах інших, ніж ті, що передбачаються фінансовим лізингом (орендою).
Відповідно до Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку 14 «Оренда», оренда - це угода, за якою орендар набуває права користування необоротним активом за плату протягом погодженого з орендодавцем строку.
Отже, за умовами Договорів укладеного позивачем із нерезидентом відбулася передача права користування нерухомим майном.
Відповідно до пп. 141.4.2 п.141.4 ст. 141 ПТКУ резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3 - 141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Таким чином, норми ПК України зобов`язують резидента утримати податок з доходів нерезидента, види яких зазначено у п.п.141.4.1п.141.4ст.141 ПК України.
Відповідно до статті 3 ПК України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв?язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Таким чином, аналіз вищенаведених норм права дає підстави до висновку, що дохід нерезидента у вигляді орендної плати за договором оперативного лізингу або оренди майна підлягає оподаткуванню податком на доходи нерезидентів за ставкою 15 %, якщо інше не передбачено чинним міжнародним договором України.
Відповідно до пункту 3.2 статті 3 ПК України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
Оподаткування доходів резидентів Швеції регулюється положеннями Конвенції між Урядом України та Урядом Швеції про уникнення подвійного оподаткування доходів та попередження податкових ухилень, ратифікованої Верховною Радою України 23.04.1996 (Закон України N 135/96-ВР), яка є чинною в українсько-шведських податкових відносинах з 04.06.1996 (надалі також Конвенція), яка застосовується до осіб, які є резидентами однієї або обох Договірних Держав та поширюється на податки, одним з яких, зокрема в Україні, є «податок на прибуток (доходи) підприємств» (ст. ст. 1 та 2 Конвенції).
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції доходи, що одержуються резидентом Договірної Держави від нерухомого майна (включаючи доход від сільськогосподарської або лісової експлуатації), яке розташоване у другій Договірній Державі, можуть оподатковуватись у цій другій Державі.
Таким чином, відповідно до зазначених положень Конвенції, доходи, отримані особою, яка у контексті Конвенції є резидентом Швеції від здачі в оренду нерухомого майна, яке підпадає під визначення п. 3 ст. 6 Конвенції і розташоване на території України, можуть оподатковуватись в Україні, тобто в Україні ці доходи підлягають оподаткуванню відповідно до правил, встановлених українським податковим законодавством.
Термін "нерухоме майно" повинен мати значення, яке він має у законодавстві Договірної Держави, в якій знаходиться це майно. Цей термін повинен у будь-якому випадку включати майно, допоміжне щодо нерухомого майна, худобу і обладнання, використовувані в сільському і лісовому господарстві, права, до яких застосовуються положення загального права щодо земельної власності, узуфрукт нерухомого майна і права на змінні або фіксовані платежі як компенсація за розроблення або право на розроблення мінеральних запасів, джерел та інших природних ресурсів. Морські, річкові і повітряні судна, дорожні транспортні засоби не розглядаються як нерухоме майно (п. 2 статті 6 Конвенції).
Згідно із п. 3 статті 6 Конвенції, положення пункту 1 цієї статті застосовуються також до доходів, одержуваних від прямого використання, здачі в оренду або використання в будь-якій іншій формі нерухомого майна.
При цьому слід зауважити, що положення пунктів ст. 6 Конвенції не можуть трактуватися як такі, що надають платнику податку право вибору, в якій саме з двох договірних держав буде здійснюватися оподаткування одержаного доходу у вигляді доходу від нерухомого майна. Навпаки, стаття 22 Конвенції чітко визначає механізм усунення подвійного оподаткування, якими повинні керуватись до особи, які є резидентами однієї або обох Договірних Держав.
Так, відповідно до положень п. 2 ст. 22 Конвенції податок, сплачений в Україні резидентом Швеції, повинен враховуватись при визначенні його податкових зобов?язань у Швеції, а саме, у Швеції усунення подвійного оподаткування буде здійснено таким чином:
а) Якщо резидент Швеції одержує доход, який згідно з законами України і згідно з положеннями цієї Конвенції може бути оподаткований в Україні, Швеція дозволить відповідно до положень закону Швеції, які стосуються кредиту для іноземного податку (з огляду на те, що вони можуть змінюватися час від часу, не змінюючи їх загального принципу), як відрахування від податку на поход на суму, рівну українському податку, сплачуваному стосовно такого доходу.
b) Якщо резидент Швеції одержує доход, який згідно з положеннями цієї Конвенції буде оподатковуватися тільки в Україні, Швеція може, визначаючи гарантовану ставку шведського податку, брати до уваги, тільки для визначення цієї ставки податку доход, який буде оподатковуватися лише в Україні.
Необхідно зазначити, що положення двосторонньої угоди між Україною та Швецією базуються на положеннях Типової конвенції Організації Об?єднаних Націй про уникнення подвійного оподаткування у відношенні між розвинутими країнами та країнами, що розвиваються (Типова конвенція Організації Об?єднаних Націй) та Модельної конвенції Організації європейського співробітництва та розвитку (ОЄСР).
Ці дві конвенції у багатьох положеннях є схожими, що відображає важливість забезпечення узгодженості положень усюди, де це є можливим. З іншої сторони, важливі області розбіжностей таких положень здатні послужити ілюстрацією деяких ключових розбіжностей в підходах чи акцентах на прикладах практики конкретних країн і дозволяють сконцентрувати на них особливу увагу. Такі розбіжності відносяться, зокрема, до питання про те, наскільки та чи інша країна повинна у відповідності з двостороннім податковим договором відмовитись від прав на оподаткування, якими б вона володіла у відповідності з внутрішнім законодавством, з метою уникнення подвійного оподаткування та заохочення інвестицій.
Типова конвенція ООН в цілому сприяє збереженню у відповідності з податковим договором більш широких податкових прав у «країни джерела», тобто країни, що приймає інвестиції у порівнянні з «країною резиденції» інвестора. Це питання вже давно розглядається як таке, що має особливе значення для країн, що розвиваються. (з абзаців 2, 3 Введення до Типової конвенції ООН).
Вказані документи є загальновизнаним джерелом тлумачення двосторонніх угод. І тому, дані положення є важливими для розуміння, при застосуванні конкретних положень Конвенції.
Щодо доводів позивача про застосування статті 103 ПК України та доказів сплати податків з доходу оренди нерухомого майна нерезидентом у Швеції, як підстави уникнення подвійного оподаткування і звільнення від сплати податку на доходи, суд зазначає наступне.
Порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України викладено в статті 103 ПК України.
Відповідно до пункту 103.2 статті 103 ПК України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Як передбачено пунктом 103.4 статті 103 ПК України, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України (пункт 103.5 статті 103 ПК України).
Відповідно до п.п. «i» п. 1 статті 3 Конвенції термін "компетентний орган" означає:
I) в Україні - Міністра фінансів України або його повноважного представника;
II) в Швеції - Міністра фінансів, його повноважного представника або орган, який існує як компетентний орган для виконання цієї Конвенції.
Пунктом 103.6 статті 103 ПК України визначено, що у разі потреби така довідка може бути затребувана у нерезидента особою, яка виплачує йому доходи, або контролюючим органом під час розгляду питання про повернення сум надміру сплачених грошових зобов`язань на іншу дату, що передує даті виплати доходів. У разі потреби особа, яка виплачує доходи нерезидентові, може звернутися до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) щодо здійснення центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, запиту до компетентного органу країни, з якою укладено міжнародний договір України, про підтвердження зазначеної у довідці інформації.
За змістом пункту 103.8 статті 103 ПК України особа, яка виплачує доходи нерезидентові у звітному (податковому) році, у разі подання нерезидентом довідки з інформацією за попередній звітний податковий період (рік) може застосувати правила міжнародного договору України, зокрема щодо звільнення (зменшення) від оподаткування, у звітному (податковому) році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року.
У разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування (пункт 103.10 статті 103 ПК України).
Отже, чинним на час спірних правовідносин законодавством у сфері оподаткування передбачено право на звільнення/ застосування зменшеної ставки податку від оподаткування доходів з джерелом їх походження з України у разі виплати доходу нерезиденту, який є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
При цьому, підставою для такого звільнення (застосування зменшеної ставки податку) є надання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених статтею 103 ПК України, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Для перевірки ТОВ «ТРОКС УКРАЇНА» для підтвердження резидентності відповідно до п. 103.1, п.103.4. ст.103 ПК України для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України надано наступні довідки видані податковим органом нерезидента:
Отже, з вищенаведеного слідує, що платник податків має право застосування зменшеної ставки податку при виплаті доходів нерезиденту, якщо: це передбачено положеннями чинного міжнародного договору України з країною резиденції особи, на користь якої здійснюється виплата та якщо такий нерезидент с бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, що підтверджується відповідною довідкою. При цьому, «фактичний отримувач доходу» не має тлумачитися в вузькому, технічному сенсі.
Для визначення особи фактичним отримувачем доходу така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але і повинна визначати подальшу економічну долю доходу та не бути пов?язаною договірними або юридичними зобов?язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі.
Разом з тим, позивач помилково вважає, що наявність зазначених свідоцтв є підставою саме для звільнення товариства від утримання податку на доходи, адже такі є лише підставою для застосування однієї з двох пільг - звільнення або зменшення ставки податку, залежно від передбачених Угодою умов. Втім, конкретних підстави до звільнення з урахуванням норм Конвенції позивачем не доведено.
Враховуючи встановлені обставини справи та подані докази, суд приходить до висновку, що відповідачем належними та достатніми доказами доведено, що ТОВ «Трокс Україна» протиправно не нараховано та не сплачено 15 % податку на доходи іноземних юридичних компаній з виплачених доходів нерезиденту TROX AB (Швеція).
Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності, а також правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що контролюючим органом доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 28.05.2024 №012797/2301, натомість позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено свої заперечення проти наданих контролюючим органом доказів та доводів.
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській від 28.05.2024 №012797/2301, є правомірним та не підлягає скасуванню.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням вимог частини 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно приписів статті 139 КАС України підстави для стягнення судових витрат з відповідача у суду відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: позивач - товариства з обмеженою відповідальністю «ТРОКС УКРАЇНА» (, бул. Лесі Українки, 32А, м. Коломия, Івано-Франківська область, 78203);

відповідач - Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018)

Суддя Микитин Н.М.

Рішення складене в повному обсязі 18 вересня 2025 р.