Справа № 396/2674/25
Суддя: Русіна А. А.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 396/2674/25 р.
Провадження № 2-а/396/79/25
про залишення позову без руху
11.12.2025 року м. Новоукраїнка
Суддя Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області Русіна А.А., перевіривши виконання вимог ст. ст. 160, 161 КАС України за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом, -
До Новоукраїнського районного суду з адміністративним позовом звернувся ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом.
Пред`явлений позов підлягає залишенню без руху, оскільки поданий з порушенням ст. 283-2 КАС України, а саме: відповідно до ч. 2 ст. 283-2 КАС України, позов подається до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня виникнення підстав, що дають територіальному центру комплектування та соціальної підтримки право на пред`явлення позовних вимог відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
При цьому, згідно ч.3 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», днем вручення вимоги є: 1) день вручення вимоги під розписку засобами поштового зв`язку; 2) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати вимогу чи відмітки про неможливість вручення вимоги особі з інших причин за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати вимогу чи відмітки про неможливість вручення вимоги особі з інших причин за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси.
Проте, представник позивача на виконання п.3 ч.3 ст.27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не додає до позовної заяви жодного доказу на підтвердження зареєстрованого місця проживання відповідача, та не повідомлення відповідачем іншої адреси свого місця проживання.
Згідно зі ч. 4 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі якщо громадянин добровільно протягом 10 календарних днів з дня вручення вимоги не виконав зазначеного у ній обов`язку (обов`язків), територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звертається до суду в порядку, встановленому законом, з приводу тимчасового обмеження такого громадянина у праві керування транспортним засобом під час мобілізації - на строк до виконання або відкликання такої вимоги.
При цьому в матеріалах справи відсутні докази підтвердження направлення повістки/вимоги за адресою місця реєстрації відповідача та їх отримання.
Таким чином, позивачу необхідно надати до суду докази направлення та отримання повістки/вимоги відповідачем.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.283-2 КАС України позов повинен містити: зміст вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Так, позивач просить тимчасово обмежити громадянина України військовозобов`язаного ОСОБА_1 у праві керуванні транспортним засобом.
При цьому позивачем не конкретизовано до виконання якої саме вимоги відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» буде діяти обмеження, до виконання або відкликання вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що в майбутньому може унеможливити виконання відповідачем судового рішення.
Відповідно до п.8 ч.2 ст.283-2 КАСУкраїни позов повинен містити: докази надсилання копії позову та копій доданих документів відповідачу з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.
Однак в порушення зазначеної вимоги позивачем не надано доказів надсилання позову відповідачу.
Також позивач на виконання вимог пунктів 7 ч.2 статті 283-2 КАС України не подав докази підтвердження повноважень уповноваженої особи позивача тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на право звернення до суду із зазначеною позовною заявою згідно з пунктами 12, 13, 15 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154.
У порушення вимог вказаної вище норми закону до позовної заяви позивачем не додано документа про сплату судового збору.
Позивач в позовній заяві просить відстрочити сплату судового збору вказує, що враховуючи правовий статус ІНФОРМАЦІЯ_3 , повну відсутність власних грошових коштів, майна, або безпосередніх бюджетних асигнувань, не має можливості на час подачі позову сплатити судовий збір, а тому просить на підставі ч.1 ст.133 КАС України, відстрочити ІНФОРМАЦІЯ_3 сплату судового збору.
Перевіривши зазначене клопотання суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Питання зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат врегульовані статтею 133 Кодексу адміністративного судочинства України, яка кореспондується з приписами частин 1, 2статті 8 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання позову.
Так, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір належних до сплати судових витрат або звільнити від їх сплати повністю або частково, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
При здійсненні правосуддя в адміністративних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до статей 132,133 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.
Відповідальність за сплату судового збору державними органами держава взяла на себе, тому, посилання позивача на утримання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснюється за рахунок коштів з державного бюджету та проводиться в установленому порядку, який потребує затрати певного часу є безпідставною, а дана обставина не є встановленою законом підставою для відстрочення сплати судового збору.
Приписами статті 129 Конституції України, однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв`язку із цим обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору суб`єкту владних повноважень.
Неналежне (обмежене) фінансування державного органу з Державного бюджету України не є підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати. Вказане питання позивачем повинно вирішуватись шляхом відповідного коригування свого бюджетного запиту та кошторису, а не шляхом подання до суду клопотання про звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору.
Так, суд критично оцінює заявлене відповідачем клопотання про відстрочення сплати судового збору з огляду на те, що у спірних правовідносинах позивач виступає як орган державної влади, тобто як представник держави через якого вона набуває і здійснює свої права та обов`язки. За таких умов, вказані обставини, тобто неналежне (обмежене) фінансування державою державної установи, як свого представника у спірних правовідносинах, не можуть вважатись підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.
Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 року № 2 «Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».
Однак, з урахуванням наведених норм права, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є майновий стан заявника, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, стипендію, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, податкова декларація про доходи, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на цю особу.
У розумінні приписів статті 8 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання позову, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин.
Аналіз нормативного врегулювання та судової практики дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо, залежно від рівня майнового стану, сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке право мають і бюджетні установи. Водночас, якщо ці бюджетні установи діють, як суб`єкт владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.
Оскільки, позивачем не надано суду жодних належних доказів в обґрунтування обставин, що унеможливлюють своєчасну сплату судового збору, підстави для відстрочки сплати судового збору, наведені в клопотанні не можуть бути визнані поважними, в зв`язку з чим клопотання позивача про відстрочку сплати судового збору по даній справі, задоволенню не підлягає.
Підпунктом 1 п. 3 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору за подання суб`єктом владних повноважень до адміністративного суду адміністративної позовної заяви становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня року подання позовної заяви.
Таким чином, позивачем за подання даного позову має бути сплачено судовий збір у сумі 3028 грн та надано відповідний підтверджуючий документ про його сплату.
Відповідно до частини першої статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч.3 ст.283-2КАС України у разі недотримання вимог частини другої цієї статті суд залишає позов без руху та надає позивачу строк, але не більше ніж п`ять днів, для усунення недоліків.
Невиконання вимог суду в установлений строк тягне за собою повернення позовної заяви та доданих до неї документів.
За таких обставин суд вважає, що адміністративний позов про тимчасове обмеження на право керування транспортним засобом під час мобілізації слід залишити без руху, а позивачу надати строк для усунення вищевказаних недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст. 123, 268, 283-2 КАС України, суддя -
Адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження громадянина України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації - залишити без руху.
Запропонувати позивачу протягом 5-ти днів з дня отримання копії даної ухвали усунути недоліки викладені в її мотивувальній частині.
У разі невиконання зазначених вимог позовна заява буде вважатись неподаною до суду та повернута позивачу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:А. А. Русіна