Справа № 320/44732/25
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року м.Київ 320/44732/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позово Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до ТОВ "ЕКСПЕРТНІ ПЛАТФОРМИ" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю з позовом до ТОВ "ЕКСПЕРТНІ ПЛАТФОРМИ" про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року позовну заяву по адміністративній справі № 320/44732/25 було залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі № 320/44732/25 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У позовній заяві позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЕРТНІ ПЛАТФОРМИ" суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році у розмірі 3 217 190, 56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем у 2024 році не було виконано нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також самостійно не сплачено адміністративно-господарські санкції у розмірі 3 032 225, 14 грн.

Крім того, у зв`язку з несплатою відповідачем адміністративно-господарських санкцій у повному обсязі у строк, встановлений Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», Київським міським відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відповідачу нараховано пеню за період з 16.04.2025 р. по 15.08.2025 р. у розмірі 184 965, 42 грн.

Несплата товариством адміністративно-господарських санкцій та пені стала підставою для звернення позивача до суду з вимогою про їх стягнення з відповідача у примусовому порядку.

Відповідач позовних вимог не визнає, надав відзив на позовну заяву в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що товариством належним чином виконувались вимоги нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини соціальної захищеності інвалідів, у тому числі щодо створення робочих місць для них та фактичного працевлаштування, що підтверджується доданими до відзиву документами. Звертає увагу суду, що в діях товариства відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році.

Також відповідач звертає увагу суду і на те, що товариство виявивши помилку в поданій звітності за 2024 рік, 12 лютого 2025 року подало засобами поштового зв`язку уточнюючу звітність до Пенсійного фонду України (вживши тим самим залежних від нього заходів для виправлення звітності до моменту накладення санкцій позивачем).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЕРТНІ ПЛАТФОРМИ" перебуває на обліку в Київському міському відділенні Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, як підприємство, яке в своїй діяльності використовує найману працю.

Як убачається з наявного у матеріалах справи розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік, надісланого відповідачу 04 березня 2025 року, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача за рік склала 82 особи та відповідно середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця) повинна складати 3 особи.

Оскільки, як на думку позивача, відповідачем не було виконано нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році, позивач визначив розмір адміністративно-господарських санкцій у сумі 3 032 225, 14 грн, виходячи з фонду оплати праці штатних працівників в розмірі 82 880 820, 59 грн.

Крім того, за порушення термінів сплати згаданих адміністративно-господарських санкцій Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю нараховано Товариству пеню у розмірі 184 965,42 грн.

Вказані суми адміністративно-господарських санкцій та пені не були сплачені відповідачем, що зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.

Правова позиція суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» № 875-ХІІ (надалі - Закон України №875-XII).

Відповідно до статті 17 частин 1, 2 Закону України №875-XII, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

Норми статті 18 частини 3 Закону України №875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 19 частинами 1, 2, 4 Закону України №875-XII передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку надсилання розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 10 березня 2023 року №14-1 та наказом Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 10 березня 2023 року №17, розрахунок надсилається у формі електронного документа Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю за формою, наведеною у додатку. Створені Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю оригінали розрахунків передаються Пенсійному фонду України з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «;Про електронні довірчі послуги», «;Про публічні електронні реєстри», «;Про захист персональних даних», «;Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах», інших нормативно-правових актів. Пенсійний фонд України надсилає розрахунки через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України протягом п`яти календарних днів з дня їх одержання від Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

Статтею 20 частиною 1 Закону України №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Адміністративно-господарська відповідальність, передбачена статтею 20 Закону України № 875-ХІІ, за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю. Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин згідно з частиною першою статті 218 ГК України є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання.

Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України, Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Згідно із статтею 217 частиною 1 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до статті 218 частини 1 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Передбачена статтею 20 частиною 1 Закону України №875-XII міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати в разі порушення роботодавцем вимог статті 18 частини 3 Закону, України №875-XII а саме, не виділення та не створення робочих місць для осіб з інвалідністю.

Таким чином, нарахування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення. Однак, такі санкції не можуть застосовуватися у разі наявності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, тобто коли у діях роботодавця відсутній склад правопорушення.

Станом на час розгляду справи, відповідачем надано суду докази, що протягом 2024 року відповідачем було працевлаштовано загалом 6 осіб з інвалідністю, зокрема:

1) ОСОБА_1 , працює на товаристві з 01 листопада 2023 року. Інвалідність відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0421354 встановлено з 08 січня 2015 року;

2) ОСОБА_2 , працювала на товаристві з 01 листопада 2023 року по 15 лютого 2024 року. Інвалідність відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААВ № 764210 встановлено з 31 жовтня 2022 року;

3) ОСОБА_3 , працювала на товаристві з 01 листопада 2023 року по 15 листопада 2024 року. Інвалідність відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0971271 встановлено з 30 січня 2018 року;

4) ОСОБА_4 , працювала на товаристві з 01 листопада 2023 року по 01 листопада 2024 року. Інвалідність відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААВ № 852478 встановлено з дитинства;

5) ОСОБА_5 , працює на товаристві з 10 вересня 2024 року. Інвалідність відповідно до довідки МСЕК серії КИО1 № 0378716 встановлено з 01 березня 2014 року;

6) ОСОБА_6 , працює на товаристві з 15 листопада 2024 року. Інвалідність відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА № 800084 встановлено з 15 жовтня 2012 року.

Відповідно ж до ч. 4 ст. 19 Закону України № 875-ХІІ виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку про виконання Відповідачем вимог щодо створення робочих місць, відповідно до нормативів, установлених статтею 19 Закону України № 875-ХІІ з працевлаштуванням осіб з інвалідністю за 2024 рік, а тому застосування до Відповідача адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів та стягнення пені є безпідставним.

Слід зауважити, що передбачена частиною 1 статті 20 Закону України № 875-XII юридична відповідальність у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю має наставати в разі якщо середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону.

Матеріалами справи не підтверджено настання такої обставини (що на підприємстві відповідача середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом) з боку позивача, що виключає застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені.

З урахуванням того, що Відповідач виконав вимоги Закону України № 875-XII щодо прийняття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році.

Судом також встановлено, що при поданні звітності, на яку посилається позивач, як на підставу для нарахування адміністративно-господарських санкцій, помилково не зазначено про наявність працівників з інвалідністю у середньообліковій кількості штатних працівників.

Така помилка була зумовлена тим, про що і зазначає відповідач, останній є резидентом правового режиму «Дія Сіті» відповідно до Закону України № 1667-IX від 15.07.2021 «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні». Відповідно ж до ч. 14№ ст. 8 Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», для резидентів спеціального правового режиму «Дія Сіті» застосовується єдина ставка ЄСВ у розмірі 22% для всіх працівників, у тому числі осіб з інвалідністю. Це обумовлює відмінності у відображенні відповідних даних у Податкових розрахунках ЄСВ, оскільки для таких роботодавців не передбачено застосування пониженої ставки ЄСВ 8,41%, яка в інших випадках використовується як ознака працевлаштування особи з інвалідністю. У зв`язку з цим у звітності через електронний кабінет працівники з інвалідністю відображаються без спеціальної ознаки, проте з коректною ставкою внеску. Тобто, у програмному забезпеченні особливість щодо ставок не була врахована, і працівник з інвалідністю був відображений у звітності без спеціальної ознаки «інвалід», проте зі ставкою 22%, що забезпечило правильність розрахунку податків та повноту внесків відповідно до чинного законодавства. Саме тому у Централізованому банку даних з проблем інвалідності (ЦБІ) відомості про Відповідача були відображені некоректно, що призвело до помилкового висновку позивача про відсутність працевлаштованих осіб з інвалідністю.

Як встановлено судом, відповідачем вищезгадану помилку було відкореговано, шляхом надсилання 12 лютого 2025 року уточнюючої звітності до Пенсійного фонду України вживши тим самим залежних від нього заходів для виправлення звітності до моменту накладення санкцій позивачем.

Відповідно до накладної кур`єрської доставки № 230063 від 12 лютого 2025 року уточнюючу звітність по працівникам з інвалідністю на підприємстві відповідача за 2024 рік з додатками на 73 арк. було доставлено до Пенсійного фонду України 14 лютого 2025 року.

Таким чином, відповідач, з урахуванням всіх складнощів в період воєнного стану, добросовісно вжив заходів для виправлення звітності шляхом направлення 12.02.2025 р. до Пенсійного фонду України уточнюючої звітності по працівникам з інвалідністю на підприємстві за 2024 рік щодо податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за період січень-грудень 2024 року що підтверджується накладною про доставку, квитанцією про оплату послуг кур`єрської доставки.

Адміністративно-господарські санкції передбачені статтею 20 Закону № 875, застосовуються виключно у разі фактичного невиконання нормативу передбаченого статтею 19 вказаного Закону, а не через формальні або технічні помилки у звітності. Разом з тим, очевидним є те, що Відповідачем не було допущено правопорушення вимог статті 19 Закону № 875.

Отже, як встановлено судом, відповідач у 2024 році працевлаштував осіб з інвалідністю на нормативно визначені робочі місця для осіб з інвалідністю, тобто вжив усіх необхідних заходів для недопущення порушень вимог Закону № 875-ХІІ при здійсненні господарської діяльності та виправив допущені в податкових розрахунках помилки, що спростовує вину останнього у порушенні норм Закону № 875-ХІІ.

Враховуючи викладене, на думку суду відповідач не має нести відповідальність передбачену частиною 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Відповідно до частини першоїстатті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. У даному випадку позивач, посилаючись лише на інформаційно-аналітичні бази даних не довів факту невиконання відповідачем нормативу, тоді як відповідач надав документи, що підтверджують фактичне виконання цього обов`язку.

За таких обставин, суд вважає, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, а відтак, застосування до нього адміністративного-господарських санкцій та пені за не працевлаштування інвалідів є протиправним.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.