Справа № 320/35944/24
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року м. Київ № 320/35944/24

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиці А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Міністерства закордонних справ України (далі - відповідач) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства закордонних справ України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні і виплаті за рахунок коштів державного бюджету одноразової грошової допомоги, як спадкоємцю загиблого (померлого) - працівника Міністерства закордонних справ України ОСОБА_2 в розмірі, що дорівнює 40 розмірам мінімальної заробітної;

- зобов`язати Міністерство закордонних справ України, протягом 40 днів, призначити і виплатити ОСОБА_3 за рахунок коштів державного бюджету одноразову грошову допомогу, як спадкоємцю загиблого (померлого) працівника Міністерства закордонних справ України ОСОБА_2 в розмірі, що дорівнює 40 розмірам мінімальної заробітної із розрахунку: одна мінімальна заробітна плата складає - 7 800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про те, що вона як законний представник своєї малолітньої дитини - ОСОБА_4 , звернулася до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги внаслідок смерті батька дитини - ОСОБА_2 під час виконання ним посадових обов`язків у Посольстві України в Державі Ізраїль. Однак, за наслідками розгляду заяви відповідачем було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що Порядок, розміри умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності, відсутній, а також роз`яснено, що таке питання може бути повторно розглянуте Міністерством закордонних справ України після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови, якою буде затверджено відповідний Порядок.

Вказано, що за наслідками повторного звернення, відповідачем в черговий раз відмовлено у задоволенні заяви про виплату одноразової грошової допомоги з огляду на те, що відповідний Порядок було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 №15, тобто після настання смерті ОСОБА_2 .

Позивач вважає відмову відповідача у виплаті одноразової допомоги неправомірною та такою, що суперечить принципу верховенства права та порушує її право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної приписами статті 35 Закону України «Про дипломатичну службу», наголошуючи, що Порядок виплати вказаної допомоги в силу положень Закону мав бути розроблений та прийнятий ще до загибелі ОСОБА_2 . При цьому, зауважено, що на дату смерті ОСОБА_2 , діяла стаття 35 Закону України «Про дипломатичну службу», якою передбачено право спадкоємців на отримання грошової допомоги.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем у поданому до суду відзиві на позовну заяву вказано про безпідставність позовних вимог, оскільки заява позивача була подана після спливу терміну, визначеного постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності» від 05.01.2024 № 15.

Окрім того, відповідач не погоджується з визначеним позивачем розміром мінімальної заробітної плати, який має застосовуватися при розрахунку одноразової грошової допомоги (7800,00 грн). Наголошено, що оскільки станом на 05.01.2024 мінімальна заробітна плата складала 7100,00 грн, саме цей розмір мінімальної заробітної плати слід застосовувати при розрахунку одноразової грошової допомоги.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також оцінивши наявні в матеріалах належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов таких висновків.

Наказом Міністерства закордонних справ України від 02.03.2020 № 349-ос ОСОБА_2 було призначено на посаду третього секретаря з консульських питань Посольства України в Державі Ізраїль як переможця конкурсу на час довготермінового відрядження з випробувальним терміном шість місяців, починаючи з 10.03.2020.

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання посадових обов`язків у Посольстві України в Державі Ізраїль у місті Тель Авів-Яфо ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.09.2022.

Наказом Міністерства закордонних справ України від 28.09.2022 № 1763-ос «Про припинення дипломатичної служби» на підставі частини першої статті 28 Закону України «Про дипломатичну службу», пункту 6 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу» та свідоцтва про смерть від 15.09.2022:

- припинено дипломатичну службу ОСОБА_2 на посаді третього секретаря з консульських питань Посольства України в Державі Ізраїль 11 вересня 2022 року у зв`язку зі смертю та сплаченр компенсацію за 122 календарних дні невикористаних частин щорічних відпусток;

- вважати ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , дружину та сина третього секретаря з консульських питань Посольства України в Державі Ізраїль ОСОБА_2 , такими, що з 12 вересня 2022 року завершили перебування за місцем довготермінового відрядження чоловіка/батька у зв`язку з його смертю;

- припинено ОСОБА_2 з 12 вересня 2022 року виплату раніше встановленої надбавки у розмірі 5% до норми компенсаційних виплат в іноземній валюті на місяць на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , яка діє як законний представник від імені своєї малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулась із заявою від 24.04.2023 про виплату одноразової грошової допомоги до Державного секретаря.

Листом від 19.09.2023 № 212/19-091-111713 відповідач повідомив, що частиною третьою статті 35 Закону України «Про дипломатичну службу» встановлено, що Порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності встановлюються Кабінетом Міністрів України. Станом на 19.09.2023 Порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності, відсутній. Розроблений проєкт постанови Уряду перебуває на погодженні заінтересованих органів.

На підставі зазначеного, відповідачем було відмовлено у виплаті, у зв`язку з відсутністю правових підстав здійснити виплату компенсації за фактом загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби, а також роз`яснено, що це питання може бути повторно розглянуте Міністерством закордонних справ України після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови якою буде затверджено Порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності та набрання ним чинності.

Кабінетом Міністрів України 05.01.2024 було прийнято постанову № 15 «Про затвердження Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності».

У зв`язку з викладеними обставинами позивач повторно звернулася до відповідача із заявою про розгляд питання щодо виплати однаразової грошової допомоги, після прийняття Кабінетом Міністрів України зазначеної постанови.

У відповідь на зазначене звернення від 19.01.2024, відповідачем було направлено лист від 08.02.2024 № 201/19-091-17484, яким відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю юридичної можливість у задоволенні клопотання про отримання зазначеної допомоги на підставі того, що відповідний Порядок було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 № 15, тобто після настання смерті ОСОБА_2 .

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, як спадкоємцю загиблого (померлого) - працівника Міністерства закордонних справ України, протиправними, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд у рішенні від 13.12.2019 № 7-р(II)/2019 наголосив на тому, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані виконувати свої функції та завдання у спосіб та в межах своєї компетенції, передбачених Конституцією України.

Правові засади та порядок організації дипломатичної служби як складової частини державної служби, а також особливості її проходження та правового статусу посадових осіб дипломатичної служби визначає Закон України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII (далі Закон № 2449-VIII в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 2449-VIII дипломатична служба - це державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності посадових осіб дипломатичної служби, пов`язаній з реалізацією зовнішньої політики України, захистом національних інтересів України у сфері міжнародних відносин, а також прав та інтересів громадян і юридичних осіб України за кордоном.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 2 Закону № 2449-VIII довготермінове відрядження - проходження дипломатичної служби посадовими особами дипломатичної служби на відповідних посадах у закордонних дипломатичних установах України у строки, передбачені цим Законом, з метою виконання дипломатичних або консульських функцій чи адміністративно-технічного забезпечення діяльності закордонних дипломатичних установ України, а також робота на посадах із виконання функцій з обслуговування в закордонних дипломатичних установах України.

За приписами пункту 14 частини першої статті 2 Закону № 2449-VIII члени сім`ї працівника дипломатичної служби - інший з подружжя, їхні діти, діти працівника дипломатичної служби або іншого з подружжя, а також повнолітні діти та батьки, над якими згідно із законодавством України встановлено опіку або піклування такого працівника чи іншого з подружжя.

Статтею 35 Закону № 2449-VIII регламентовано одноразову грошову допомогу в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати працездатності за кордоном працівником дипломатичної служби.

Так, частиною першою статті 35 Закону № 2449-VIII визначено, що у разі загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків його спадкоємцям виплачується одноразова грошова допомога.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 35 Закону № 2449-VIII порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої цією статтею, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2449-VIII було визначено Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону:

- привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

На виконання статті 35 Закону України «Про дипломатичну службу» постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 № 15, яка набрала чинності 10.01.2024, затверджено Порядок, розміри та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності, які визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби (далі - працівник) під час виконання ним посадових обов`язків та в разі встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, каліцтва або іншої шкоди здоров`ю, пов`язаних із виконанням ним посадових обов`язків за кордоном (далі Порядок № 15).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 15, право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з дати смерті, зазначеної у свідоцтві про смерть, - у разі загибелі (смерті) працівника за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків.

Спадкоємці загиблого (померлого) працівника або їх представники можуть подати до МЗС заяву про призначення і виплату одноразової грошової допомоги (до якої додаються необхідні документи) протягом одного року з дати смерті, зазначеної у свідоцтві про смерть.

Спадкоємцям загиблого (померлого) працівника одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами.

Згідно із пунктом 6 Порядку № 15, спадкоємці загиблого (померлого) працівника або їх представники, які звертаються за призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) працівника за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків, подають до МЗС у паперовій або електронній формі такі документи:

- заяву про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) працівника (кожного повнолітнього спадкоємця загиблого (померлого) працівника, який має право на призначення такої допомоги; у разі наявності малолітніх, неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників, або інших представників цих дітей; у разі наявності фізичних осіб, які визнані недієздатними або дієздатність яких обмежена, - законного представника таких осіб);

- свідоцтво про смерть загиблого (померлого) працівника або його копію;

- паспорт громадянина України або паспортний документ іноземця заявника або його копію;

- витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу;

- посвідчення про призначення особи опікуном чи піклувальником - у разі здійснення опіки чи піклування над дітьми загиблого (померлого) працівника або його копію;

- довідку банку із зазначенням реквізитів рахунка для виплати одноразової грошової допомоги або її копію;

- документи, які підтверджують повноваження представників, або їх копію.

Документи, видані компетентними органами іноземної держави, повинні бути легалізовані, якщо інше не передбачено законом чи міжнародним договором України, та подані разом із перекладом українською мовою. Вірність перекладу або справжність підпису перекладача засвідчується нотаріально.

Пунктом 7 Порядку № 15 регламентовано, що у разі загибелі (смерті) працівника за кордоном призначається і виплачується за рахунок коштів державного бюджету одноразова грошова допомога спадкоємцям загиблого (померлого) працівника в розмірі, що дорівнює 40 розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на одноразову грошову допомогу.

За приписами пунктів 10-12 Порядку № 15, особи, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом одного року з дня виникнення в них такого права.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги здійснюється МЗС.

МЗС у 40-денний строк після надходження заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги та необхідних документів приймає рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги та видає відповідний наказ. МЗС письмово повідомляє заявникові про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги із зазначенням підстав для такої відмови.

Рішення про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги може бути оскаржено в судовому порядку.

Аналіз положень Закону № 2449-VIII дає підстави дійти до висновку, що у разі загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків його спадкоємцям виплачується одноразова грошова допомога, порядок, розміри, умови виплати якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

При цьому, за приписами Порядку № 15, виплата такої допомоги здійснюється спадкоємцям у разі звернення із відповідною заявою та необхідними документами, за наслідками розгляду яких МЗС у 40-денний строк приймає рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, про що видає відповідний наказ і письмово повідомляє заявникові про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги із зазначенням підстав для такої відмови. Відповідне рішення про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги може бути оскаржено в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 24.04.2023 вперше звернулася до відповідача із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу», на що отримала лист від 19.09.2023 №212/19-091-111713 про відмову у виплаті у зв`язку з тим, що МЗС не має правових підстав здійснити виплату компенсації за фактом загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби.

Окрім того, у вказаному листі вказано про можливість повторного розгляду питання про виплату позивачу одноразової грошової допомоги після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови, якою буде затверджено Порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності та набрання ним чинності.

У подальшому, позивач звернуласядо відповідача із заявою 19.01.2024, тобто вже після прийняття та набрання чинності відповідним Порядком, про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, однак листом 08.02.2024 №201/19-091-17484 відповідачем відмовлено у задоволенні заяви з підстав унормування механізму реалізації права на отримання спадкоємцями померлого працівника дипломатичної служби одноразової допомоги вже після настання смерті ОСОБА_2 .

При вирішенні спірних правовідносин суд враховує те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2023, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 у справі № 640/10906/22, встановлено протиправну бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не приведення у шестимісячний строк своїх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII та не забезпечення приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII, а саме не виконання частини третьої статті 35 Закону України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII та не визначення порядку, розмірів, умов виплати спадкоємцям одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків.

Водночас суд зауважує, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії», заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Позивач, звертаючись із заявами до відповідача, мала повне право розраховувати на прийняття МЗС України відповідного рішення. Однак, вирішуючи питання про призначення та виплату грошової допомоги внаслідок смерті ОСОБА_2 , як працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків, відповідач обмежився повідомленням про неприйняття Кабінетом Міністрів України постанови щодо порядку, розміру, умов виплати одноразової грошової допомоги та у первісному листі-відповіді зазначив, що питання позивача буде повторно розглянуте у разі прийняття такого Порядку.

Разом з тим, після прийняття відповідного Порядку №15 та повторного звернення позивача із заявою, відповідач фактично відмовив у задоволенні заяви позивача із посиланням на норми статті 58 Конституції України щодо унормування механізму реалізації права на отримання спадкоємцями померлого працівника дипломатичної служби одноразової допомоги після настання ОСОБА_2 .

За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01.07.2021 у справі №9901/116/20, правомірність оскаржуваних дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень оцінюється на час їх вчинення.

Враховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду та той факт, що на момент повторного звернення позивача із заявою, Порядок №15 набрав чинності, а відповідач, за наслідками розгляду заяви та доданих документів рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги позивачу із видачею відповідного наказу на підставі пункту 12 Порядку №15 не прийняв, суд дійшов висновку, що МЗС України вчинено протиправну бездіяльність.

Суд вважає незмістовним посилання відповідача на норми статті 58 Конституції України щодо незворотності дії в часі положень Порядку № 15 на спірні правовідносини, з огляду на таке.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі «Kopecky проти Словаччини» від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Суд зауважує, що на час звернення позивача із відповідними заявами, а саме 24.04.2023 та 19.01.2024, положенням статті 35 Закону № 2449-VIII було регламентовано право спадкоємців на виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби. Тому не вчинення Урядом протягом тривалого часу жодних дій, спрямованих на нормативно-правове врегулювання відносин, визначених статтею 35 Закону № 2449-VIII, що також встановлено судовим рішенням по справі 640/10906/22, не може позбавляти права позивача на соціальний захист, закріплений у статті 46 Основного Закону, та на отримання одноразової грошової допомоги, яке встановлене у статті 35 Закону № 2449-VIII, за наявності на те правових підстав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Міністерства закордонних справ України, що полягає в неприйнятті рішення у відповідності до вимог Порядку № 15 за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 про призначення та виплату грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу».

Посилання відповідача на те, що заява позивача була подана після спливу терміну, визначеного постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності» від 05.01.2024 № 15 суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до положень пункту 3 Порядку № 15 спадкоємці загиблого (померлого) працівника або їх представники можуть подати до МЗС заяву про призначення і виплату одноразової грошової допомоги (до якої додаються необхідні документи) протягом одного року з дати смерті, зазначеної у свідоцтві про смерть.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання посадових обов`язків у Посольстві України в Державі Ізраїль у місті Тель Авів-Яфо ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.09.2022.

Заяву про призначення і виплату одноразової грошової допомоги позивачем вперше було подано 24.04.2023, тобто, протягом одного року з дати смерті за кордоном працівника дипломатичної служби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначеної у свідоцтві про смерть.

Таким чином, суд доходить висновку, що заява про призначення і виплату одноразової грошової допомоги була подана до відповідача у термін, визначений Порядком № 15.

Щодо позовних вимог в частині «зобов`язати Міністерство закордонних справ України, протягом 40 днів, призначити і виплатити ОСОБА_3 за рахунок коштів державного бюджету одноразову грошову допомогу, як спадкоємцю загиблого (померлого) працівника Міністерства закордонних справ України ОСОБА_2 в розмірі, що дорівнює 40 розмірам мінімальної заробітної із розрахунку: одна мінімальна заробітна плата складає - 7 800,00 гр» суд зазначає таке.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, що свідчили б про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З огляду на неприйняття відповідачем, у визначений Порядком № 15 строк, жодного із рішень за наслідками розгляду заяви позивача та доданих документів, з наведенням підстав прийняття такого рішення, судом не досліджується питання щодо наявності або ж відсутності у позивача права на отримання такої допомоги.

Відповідно до положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог позивача та обрання належного способу захисту порушеного права шляхом:

- визнання протиправною бездіяльності Міністерства закордонних справ України, що полягає в неприйнятті рішення у відповідності до пункту 12 Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 № 15 за результатами розгляду заяв ОСОБА_5 від 24.04.2023 та від 19.01.2024 про призначення та виплату грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу»;

- зобов`язання Міністерства закордонних справ України повторно розглянути заяви ОСОБА_5 від 24.04.2023 та від 19.01.2024 про призначення та виплату грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу» та прийняти рішення відповідно до пункту 12 Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 № 15, з урахуванням висновків суду.

При цьому, суд зазначає, що обраний судом спосіб захисту повною мірою забезпечує реальне відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, обравши інший спосіб захисту прав позивача, однак судом встановлено, що даний спір виник саме через протиправну бездіяльність відповідача, витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу не підлягає вирішенню, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують понесення таких витрат.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства закордонних справ України, що полягає в неприйнятті рішення у відповідності до пункту 12 Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 № 15 за результатами розгляду заяв ОСОБА_5 від 24.04.2023 та від 19.01.2024 про призначення та виплату грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу».

Зобов`язати Міністерство закордонних справ України (адреса: 01018, місто Київ, Михайлівська площа, 1, ) повторно розглянути заяви ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 24.04.2023 та від 19.01.2024 про призначення та виплату грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу» та прийняти рішення відповідно до пункту 12 Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 № 15, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства закордонних справ України (адреса: 01018, місто Київ, Михайлівська площа, 1, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.