Справа № 160/23032/25
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рада суддів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Територіальне управління Державної судової адміністрації у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рада суддів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Територіальне управління Державної судової адміністрації у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області: в особі заступника голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Попова Валерія Валерійовича щодо ненадання відповіді на лист ОСОБА_1 від 29.07.2024;
- зобов`язати надати відповідь Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на лист ОСОБА_1 від 29.07.2024.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 29 липня 2024 року позивач звернулас до відповідача з запитом щодо виконання рішення Зборів суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.07.2024 року про виконання суддями, які не мають повноважень на здійснення судочинства, суддівських обов`язків за межами будівлі Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, проте нею не було отримано жодної відповіді на нього, що, в свою чергу, й зумовило на звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недолік позовної заяви.
10 вересня 2025 року позивачкою, на виконання вимог ухвали суду від 14.08.2025 року про залишення позову без руху, подано клопотання про долучення доказів надсилання Раді суддів України копії позовної заяви та доданих до неї документів.
22 вересня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що за змістом наказу голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області «Про розподіл адміністративних повноважень голови та заступника голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області» від 14 квітня 2023 року № 24-о, до повноважень заступника голови суду не віднесені питання, які ставить позивач у своєму листі від 29 липня 2024 року. Крім того, зауважено, що виконання рішення зборів суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року №9 не покладалося на заступника голови суду ОСОБА_2 . Також зазначено, що в силу специфіки своїх обов`язків, суддя здійснює власну діяльність в умовах ненормованого робочого дня і самостійно має розподіляти свою роботу протягом дня з метою належного виконання покладених на суддю законом обов`язків. Рада суддів України в рішенні №54 від 25 листопада 2021 року зазначила, що трудове законодавство не містить окремих положень щодо обліку робочого часу суддів, а перебування судді протягом якогось визначеного періоду часу у конкретно визначеному приміщенні не може бути ані суттю його роботи, ані частиною суті його роботи. Голова суду (за його відсутності заступник голови суду) не має права одноосібно заміняти орган суддівського самоврядування. Голова суду не є керівником судді. Таким чином, у разі коли суддя не здійснює правосуддя не з власної вини, зокрема, внаслідок закінчення повноважень, основним його професійним обов`язком залишається вимога щодо систематичного розвитку професійних навичок (умінь), підтримання кваліфікації на належному рівні, необхідному для виконання повноважень у суді, де він обіймає посаду. Виконання зазначеного обов`язку не можна поставити у пряму залежність від перебування чи не перебування судді у приміщенні суду. Крім того, відповідачем наголошується, що суддя Ковтун Н.Г. звернулась до заступника голови суду ОСОБА_2 з листом. Так, обидві особи є працівниками однієї установи Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. 29 липня 2024 року голова суду ОСОБА_3 перебував у щорічній відпустці, тож заступник голови суду ОСОБА_2 виконував адміністративні повноваження голови суду. Таким чином, суддя ОСОБА_1 зверталась до заступника голови суду ОСОБА_2 як до колеги, тому даний лист є фактично листуванням між колегами в середині установи та не є запитом в розумінні закону України «Про доступ до публічної інформації», на положення якого позивач посилається в позові. Тож, в даному випадку необхідно відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що право позивача на отримання публічної інформації не порушено, а поставлене ж позивачем питання може бути обговорене зборами суддів на рівні конкретного суду.
Крім того, 22 вересня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання про поновлення строку для подання відзиву по справі.
26 вересня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій остання підтримала власні позовні вимоги у повному обсязі.
01 жовтня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року, позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недолік позовної заяви шляхом надання доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду із позовом, у разі необхідності подачі заяви про поновлення строку звернення до суду, із наданням доказів направлення відповідно до норм ч. 9 ст. 44 КАС України.
17 жовтня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення процесуального строку.
21 жовтня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшли заперечення на заяву про поновлення процесуального строку.
23 жовтня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла заява про допит свідків.
Суд не знаходить підстав для розгляду клопотання позивачки про допит свідків у судовому засіданні, оскільки справа відкрита за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до норм ст. 263 КАС України, правила якої не передбачають допит свідків у судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Зборів суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.07.2024, керуючись ст. ст. 126, 128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Положенням про збори суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було вирішено узгодити для суддів, які не здійснюють правосуддя, а саме: Д?яченка Д.О., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , можливості систематичного розвитку професійних навичок (умінь), підтримання кваліфікації на належному рівні, проведення аналітичної роботи, допомогу іншим суддям у робочий час за межами будівлі Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
29.07.2024 року суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ковтун Наталією Григорівною на ім`я заступника голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Валерія Попова, начальника територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області Ганни Ігнат`євої, голови ради суддів України Богдана Моніча було направлено звернення в якому заявниця просила:
«Для виконання рішення Зборів суддів від 24.07.2024 прошу визначити, хто з суддів: Гринь Н.Г., Д`яченко Д.О. та Чайковська Н.Р. буде надавати судді Ковтун Н.Г. допомогу в робочий час для подолання надмірного завантаження? Хто з працівників суду та за допомогою яких інформаційно-комунікаційних технологій буде фіксувати роботу суддів за межами приміщення суду дистанційно чи надомно (виконання Правил внутрішнього трудового розпорядку, місце дистанційної чи надомної роботи, надання технічного обладнання, програмного забезпечення тощо), об?єми та час виконання робіт? Яким чином судді надомники (чи з дистанційним місцем роботи) будуть забезпечуватись матеріалом для допомоги іншим суддям та, яким чином, за допомогою якого програмного забезпечення, буде відбуватись комунікація (обмін документами) між суддями, які здійснюють судочинство та суддями, які перебувають за межами будівлі Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в межах виконання останніми, обов?язків не пов?язаними із здійсненням судочинства?».
Матеріалами справи також підтверджено, що листом Ради суддів України від 01.08.2024 року №9рс-399/24-вих. було повідомлено суддю Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , зокрема, про те, що, оскільки збори суддів є локальним самоврядним органом у кожному суді, рішення якого є обов?язковими для суддів та працівників апарату суду, а питання щодо особливостей організації і проведення систематичних внутрішніх заходів з підвищення кваліфікації суддів та працівників апарату суду виключно до питань внутрішньої діяльності суду, тому є компетенцією зборів суддів цього суду. Тож, як суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ви маєте право у визначеному Типовим положенням про збори суддів порядку ініціювати розгляд порушених у зверненні питань зборами суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Pory Дніпропетровської області.
При цьому, за твердженням позивача, від Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області нею не було отримано жодної відповіді на її звернення.
Вважаючи, що його права на отримання інформації порушені, ОСОБА_6 звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Положеннями статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно преамбулою Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон №2657-XII) цей Закон регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.
Відповідно до статей 1, 4 вказаного Закону інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.
Суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень.
Об`єктом інформаційних відносин є інформація.
Відповідно до статті 5 Закону № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
За змістом частини першої статті 6 Закону № 2657-XII право на інформацію забезпечується, створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.
Відповідно до статті 7 цього Закону право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).
Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію має містити:
1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;
2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;
3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Статтею 12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Розпорядниками інформації, згідно зі статтею 13 Закону № 2939-VI, є:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону № 2939-VI до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:
1) інформацією про стан довкілля;
2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;
3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;
4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
Частиною 3 статті 13 Закону № 2939-VI визначено, що на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, юридичних осіб публічного права з числа розпорядників інформації, визначених у пункті 5 частини першої цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині надання відповідної інформації за запитами.
Відповідно до частини 4статті 13 Закону № 2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Розпорядник публічної інформації зобов`язаний надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована (відображена на матеріальних носіях).
Зазначене відповідає правовій позиції відображеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 9901/22/20, постанові від 19.10.2023 №9901/337/21.
Отже, розпорядник може і повинен надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на відповідних носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, на думку Верховного Суду, знаходиться поза механізмом доступу до публічної інформації, тому не покладає на розпорядника додаткових зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала (постанови від 27 лютого 2020 року в справі №800/304/17, від 01 квітня 2021 року в справі №9901/183/20, від 10 лютого 2022 року в справі №9901/369/21), що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Зборів суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.07.2024, керуючись ст. ст. 126, 128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Положенням про збори суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було вирішено узгодити для суддів, які не здійснюють правосуддя, а саме: Д?яченка Д.О., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , можливості систематичного розвитку професійних навичок (умінь), підтримання кваліфікації на належному рівні, проведення аналітичної роботи, допомогу іншим суддям у робочий час за межами будівлі Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
29.07.2024 року суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ковтун Наталією Григорівною на ім`я заступника голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Валерія Попова, начальника територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області Ганни Ігнат`євої, голови ради суддів України Богдана Моніча було направлено звернення в якому заявниця просила:
«Для виконання рішення Зборів суддів від 24.07.2024 прошу визначити, хто з суддів: Гринь Н.Г., Д`яченко Д.О. та Чайковська Н.Р. буде надавати судді Ковтун Н.Г. допомогу в робочий час для подолання надмірного завантаження? Хто з працівників суду та за допомогою яких інформаційно-комунікаційних технологій буде фіксувати роботу суддів за межами приміщення суду дистанційно чи надомно (виконання Правил внутрішнього трудового розпорядку, місце дистанційної чи надомної роботи, надання технічного обладнання, програмного забезпечення тощо), об?єми та час виконання робіт? Яким чином судді надомники (чи з дистанційним місцем роботи) будуть забезпечуватись матеріалом для допомоги іншим суддям та, яким чином, за допомогою якого програмного забезпечення, буде відбуватись комунікація (обмін документами) між суддями, які здійснюють судочинство та суддями, які перебувають за межами будівлі Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в межах виконання останніми, обов?язків не пов?язаними із здійсненням судочинства?».
Суд зауважує, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом.
Саме розпорядник публічної інформації зобов`язаний надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована (відображена на матеріальних носіях).
Зазначене відповідає правовій позиції відображеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 9901/22/20, постанові від 19.10.2023 №9901/337/21.
Так судом наголошується, що інформація, яка запитується в зверненні позивача не стосується організаційного забезпечення роботи суду, як установи та не є загальною інформацією, створеною внаслідок владних управлінських функцій, а фактично стосується питання можливості та порядку надання їй методичної допомоги в робочий час суддями, які не здійснюють правосуддя, для подолання її надмірного завантаження
При цьому, судом береться до уваги, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Вказаний закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, а також регламентує статус професійного судді та трудові відносини із суддями.
Статус судді визначено статтею 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Так, суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.
Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя має право підвищувати свій професійний рівень та проходити з цією метою відповідну підготовку.
У рішенні від 25.11.2021 № 54 Рада суддів України зазначала, що окрім відправлення правосуддя обов?язками судді також є вимога щодо систематичного розвитку професійних навичок (умінь), підтримання кваліфікації на належному рівні, необхідному для виконання повноважень у суді.
Виконання цих обов?язків не можна поставити у пряму залежність від перебування чи не перебування судді у приміщенні суду.
Графіки робочих процесів судді, визначення робочого місця, закріпленого за суддею, не є змістом його роботи, а є лише елементами організації його роботи, які, враховуючи вимоги статті 142 К3пП України, мають реалізовуватись в межах суддівського самоврядування, зокрема шляхом узгодження суддями на їх зборах в межах конкретного суду.
Відповідно до частин 1 та 5 статті 128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» саме на зборах суддів відповідного суду судді обговорюють питання щодо внутрішньої діяльності суду та приймають з цих питань рішення, що є обов?язковими для суддів та працівників цього суду.
До питань внутрішньої діяльності судів відповідно до частини 3 статті 126 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" належать питання організаційного забезпечення судів та діяльності суддів, соціальний захист суддів та їхніх сімей, а також інші питання, що безпосередньо не пов`язані зі здійсненням правосуддя.
Правові засади діяльності зборів, порядок скликання, підготовки і проведення зборів, розгляду питань та прийняття рішень з питань, віднесених до компетенції зборів суддів регламентуються Типовим положенням про збори суддів, у редакції рішення Ради суддів України від 31.01.2020 року №4.
Діяльність органів суддівського самоврядування має сприяти створенню належних організаційних та інших умов для забезпечення нормальної діяльності судів і суддів, утверджувати незалежність суду, забезпечувати захист суддів від втручання в їхню діяльність, а також підвищувати рівень роботи з кадрами у системі судів.
Пунктами 2.1 та 2.2 Типовим положенням про збори суддів, у редакції рішення Ради суддів України від 31.01.2020 року №4 передбачено, що до завдань зборів суддів належить вирішення питань щодо:
- зміцнення незалежності суду, суддів, захист професійних інтересів суддів, у тому числі захист від втручання в їхню діяльність;
- участі у визначенні потреб кадрового, фінансового, матеріально-технічного, іншого забезпечення суду та контроль за додержанням установлених нормативів такого забезпечення;
- здійснення контролю за організацією діяльності суду;
- вирішення інших питань, віднесених до їх повноважень чинним законодавством.
Збори суддів:
- обговорюють питання щодо внутрішньої діяльності суду чи роботи конкретних суддів або працівників апарату суду та приймають з цих питань рішення, що є обов`язковими для суддів та працівників апарату цього суду;
- визначають спеціалізацію суддів з розгляду конкретних категорій справ;
- обирають суддів, уповноважених здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх;
- приймають рішення про обрання суддів на адміністративні посади в судах (голови суду, заступників голови суду) та дострокове звільнення з цих посад в порядку, встановленому законом;
- заслуховують звіти суддів, які обіймають адміністративні посади в цьому суді;
- визначають рівень навантаження на суддів відповідного суду з урахуванням виконання ними адміністративних або інших обов`язків, безпосередньо не пов`язаних із здійсненням правосуддя;
- затверджують засади використання автоматизованої системи документообігу суду, визначають засади формування колегій суддів, особливості здійснення автоматизованого розподілу судових справ, визначають коефіцієнти складності категорій судових справ;
- розглядають повідомлення суддів про втручання в їх діяльність як судді щодо здійснення правосуддя;
- заслуховують інформацію керівника апарату суду про його діяльність та можуть висловити недовіру керівнику апарату суду, що тягне за собою звільнення його з посади;
- затверджують Положення про збори суддів, Положення про апарат суду, вирішують питання про внесення до цих Положень змін і доповнень;
- вирішують питання щодо заохочення;
- звертаються з поданням про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката, прокурора, посадової особи органу державної влади чи органу місцевого самоврядування за вчинення дій або бездіяльності, що порушують гарантії незалежності суду та судді;
- здійснюють інші повноваження, передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та іншими нормативно-правовими актами.
З урахуванням вищевказаних вимог, суд вважає, що питання щодо надання судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 методичної допомоги в робочий час суддями, які не здійснюють правосуддя, для подолання її надмірного завантаження не відноситься до публічної інформації, розпорядником якої є Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у відповідності до вимог Закону № 2939-VI.
При цьому, позивач, як суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не позбавлена права у відповідному порядку ініціювати розгляд питання про надання їй методичної допомоги в робочий час суддями, які не здійснюють правосуддя, для подолання її надмірного завантаження перед зборами суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Poгy Дніпропетровської області.
-мета запитувача: необхідно встановити, чи справді отримання інформації є необхідним для реалізації запитувачем інформації його функції зі сприяння публічній дискусії з суспільно важливих питань, і чи справді ненадання інформації створить суттєву перешкоду свободі вираження поглядів;
-характер запитуваної інформації: інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам трискладового тесту, тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу;
-особлива роль запитувача інформації в отриманні та поширенні її серед громадськості: розраховувати на захист свого права на доступ можуть, насамперед, журналісти, науковці, громадські активісти, зокрема блогери та популярні користувачі соцмереж, громадські організації, діяльність яких пов`язана з питаннями, що становлять суспільний інтерес, а також автори творів з означених питань;
-готовність і доступність запитуваної інформації: надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання й обробки даних.
Тягар доведення дотримання вказаних критеріїв покладається на запитувача інформації, що у спірних правовідносинах не доведено позивачем.
Аналіз приписів КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд не вбачає порушень прав позивача в отриманні запитуваної інформації.
Решта доводів сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
При прийнятті рішення суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева