Справа № 480/2587/25
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2025 року Справа № 480/2587/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Осіпової О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Жучкова Т.В.,
представника позивача - Кропивницької У.М.,
представника відповідача - Свистун Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/2587/25 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, в якій просить:
Свої вимоги мотивує тим, що на виконання вимог пункту 85.2 статті 85 ПК України після початку та під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 надав усі можливі первинні документи (акти приймання-передачі та форми обліку товарних запасів), а також інші документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, які, в свою чергу, належать або пов`язані з предметом перевірки та підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження товарно-матеріальних цінностей, які знаходились в магазині.
Відтак, висновок податкового органу про ненадання первинних документів, які підтверджують облік і походження товару, не відповідає дійсності.
Зазначає, що відповідач не скористався наданим йому підпунктом 20.1.19 підпункту 20.1 статті 20 ПК України правом на зобов`язання платника податків провести інвентаризацію залишків товарно-матеріальних цінностей у передбаченому законом порядку, хоча безпосереднє встановлення наявності/відсутності таких товарів у залишках позивача входило до предмета доказування та є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку.
На думку позивача, у цьому випадку відсутні правові підстави для застосування до нього як до платника податків фінансової санкції у заявленому ДПС розмірі на підставі пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки всі товари, які знаходились в магазині, офіційно отримані ним за відповідними правочинами, які були неодноразово надані під час перевірки, проте безпідставно не враховані.
Ухвалою від 07.04.2025р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, яке відкладалося за клопотанням представника позивача та внаслідок оголошення "Повітряної тривоги" на території Сумської областi з метою недопущення загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду та суддів.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву (т.1, а.с.47-53), в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки ФОП ОСОБА_1 , який здійснює діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, на перевірку не надано документи щодо походження товару, оскільки договір комісії та акт приймання передачі є документами, які є свідченням наявності господарських відносин між позивачем та його контрагентом.
При цьому, такі документи не підтверджують облік товарних запасів згідно з Порядком ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2021 року № 496 (далі Порядок №496), адже у розумінні норм Інструкції про порядок оформлення суб`єктами господарювання операцій при здійсненні комісійної торгівлі непродовольчими товарами, затвердженої наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України від 08 липня 1997 року № 343, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 серпня 1997 року за № 324/2128 (далі - Інструкція № 343), такими документам мають бути квитанції, яких позивачем документів на перевірку надано не було.
Таким чином при проведенні фактичної перевірки встановлено недотримання ФОП ОСОБА_1 вимог п, 12 ст. 3 Закону№265/95-ВР щодо здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, на загальну суму 1028193.49грн.
Приписами п 20.1. ст. 20 ПК України передбачене право, а не обов`язок контролюючих органів право вимагати проведення інвентаризації не прирівняне до обов`язку проводити її під час перевірки.
Тому, на думку представника відповідача, підстави для визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення відсутні.
Представником позивача подана відповідь на відзив (т.1, а.с.107-110), відповідно до якої надані позивачем контролюючому органу під час фактичної перевірки документи є, у розумінні приписів Порядку № 496, належними документами, які підтверджують облік та походження товарів за місцем їх реалізації.
Крім того, у цьому випадку відповідні договори комісії укладені між двома суб`єктами господарювання (фізичними особами-підприємцями), тому вимоги Правил комісійної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків України 13.03.1995 №37, та інших перелічених актів не поширюють свою дію на відносини, що виникли між сторонами відповідних договорів внаслідок їх іншого суб`єктного складу.
Більш того, квитанції, цінники та ярлики ніяким чином не належать до первинних документів, які підтверджують облік і походження товарів.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що мають бути задоволені, з огляду на наступне.
Серед видів діяльності платника податків визначено наступні КВЕД: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту 95.12 Ремонт обладнання зв`язку; 95.11 Ремонт комп`ютерів і периферійного устатковання; 47.41 Роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах; 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткованням у спеціалізованих магазинах; 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням; 46.5 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що підтверджується відповідною випискою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області на підставі підпунктів 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі - Кодекс) згідно з наказом від 27.09.2024р. № 2901-п «Про проведення фактичної перевірки» у період з 28.09.2024р. до 07.10.2024р. було проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , який здійснює діяльність через магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .
Фактичну перевірку проведено з метою контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно з матеріалами, складеними працівниками ГУ ДПС в Івано- Франківській області, під час проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлено недотримання вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон № 265), у частині порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації / здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку.
Зазначений рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення було повернуто поштовою службою до ГУ ДПС у Сумській області з відміткою про неможливість вручення документів 19.11.2024 року внаслідок відсутності адресата за вказаною адресою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.
Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
При цьому, суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Так, під час фактичної перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку другої групи) та здійснює реалізацію технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій згідно з визначеним Переліком груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2017 року № 231 (далі - Перелік №231).
При цьому, Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2021 року № 496 (далі - Порядок № 496).
Зазначений Порядок №496 визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, які відповідно до Закону № 265/95-ВР зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті).
Відповідно до Порядку №496 документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи.
Облік товарних запасів здійснюється фізичною особою - підприємцем шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.
Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.
Відповідно до п. 9 розділу ІІ Порядку № 496 заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні:
первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку;
відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи;
первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.
Згідно з приписами п. 10 розділу ІІ Порядку №496 форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.
Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби). Такі документи надаються особисто фізичною особою - підприємцем або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/ або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої фізичної особи - підприємця. Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання (п. 11 розділу ІІ Порядку № 496).
Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку (абз. 2 п. 1 розділу ІІ Порядку № 496).
Тобто, форма ведення обліку товарних запасів та первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, мають бути надані контролюючого органу піл час проведення перевірки, як того вимагає п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР та п. 11 розділу ІІ Порядку № 496.
Такі документи мають зберігатись саме в місці продажу. У випадку ведення форми обліку товарних запасів в електронній формі її формат повинен надавати можливість посадовим особам здійснити її перегляд та копіювання.
При здійснення комісійної торгівлі суб`єкти господарювання повинні керуватися Інструкцією про порядок оформлення суб`єктами господарювання операцій при здійсненні комісійної торгівлі непродовольчими товарами, затвердженої наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України від 08 липня 1997 року №343, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 серпня 1997 року за №324/2128 (далі - Інструкція № 343).
Вищевказана Інструкція №343 регламентує порядок оформлення операцій суб`єктами господарювання, які здійснюють комісійну торгівлю непродовольчими товарами (далі - комісійні товари) та поширюється на всіх суб`єктів господарювання на території України незалежно від форм власності, які зареєстровані в установленому порядку.
Відповідно до п. 3 Інструкції № 343 при прийманні товарів на комісію комісіонер на кожну одиницю товару виписує квитанцію (додатки № 1, № 2 до Інструкції № 343) удвох примірниках і товарний ярлик (додаток № 3 до Інструкції № 343).
Перший примірник квитанції видається комітенту, другий (комітентська картка) - залишається у комісіонера і з товарним звітом передається у бухгалтерію.
Якщо комітент здає на комісію кілька одиниць одного товару, то комісіонер виписує на ці товари одну квитанцію у двох примірниках, а на кожну одиницю цих товарів виписується товарний ярлик.
Товарний ярлик повинен мати той же номер, що й квитанція. Для дрібних речей виписується цінник із зазначенням номера квитанції та ціни реалізації товару. При продажу товару товарний ярлик або цінник з нього не знімається.
При цьому при заповненні графи «Характеристика товару» в квитанції та товарному ярлику комісіонер повинен зазначити: стосовно нових товарів - наявність реєстраційного номера сертифіката відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо це встановлено технічним регламентом, висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи, документа, що підтверджує якість, гарантійного терміну, інструкції по експлуатації, інших документів українською мовою, тари, пломб та ін.; стосовно товарів, що були у користуванні, - дефекти, з якими прийнято товар, наявність гарантійного терміну, тари, пломб та ін.
Як вбачається з акту фактичної перевірки, позивачем до перевірки надавався договір комісії від 02.09.2024 №ШД-02-09-2024-ПВ, акт приймання-передачі товарів до договору комісії від 02.09.2024, акт приймання-передачі товарів від 04.09.2024 та акт приймання-передачі товарів від 18.09.2024р.
Крім того, в акті вказано про реалізацію товарів, які не обліковані за встановленою формою ведення обліку, та про реалізацію ФОП ОСОБА_1 під час проведення перевірки товарів, що підлягають гарантійному ремонту, що підтверджується копією фіскального чеку. Документів щодо походження товару не надано. Вартість товарів, не облікованих у встановленому порядку за встановленою формою, складає 1 028 193грн.49коп.
Щодо ненадання позивачем необхідних документів суд вважає необхідним відмітити, що згідно з п.4.5 акту фактичної перевірки додатками до нього, серед іншого, є форма ведення обліку товарних запасів.
Наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2021 року № 496 затверджено Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, яким визначено, що документами, які підтверджують облік та походження товарів є Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку, та первинні документи. Облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.
Норми Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» допускають ведення обліку товарних запасів як на складах, так і за місцем їх реалізації та не містять чіткого та однозначного визначення місця знаходження (зберігання) первинних облікових документів на товар.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
У підпункті 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зазначено, що, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Законодавством не визначено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись господарські операції. З цією метою первинні документи мають містити достатній обсяг інформації щодо змісту та суті спірних операцій, розкривати їх господарську доцільність.
Отже, як після початку (28.09.2024 в приміщенні магазину), так і після початку (30.09.2024 поштою на адресу ГУ ДПС в Івано-Франківській області), і на кінець перевірки (07.10.2024 поштою на адресу ГУ ДПС в Івано-Франківській області), контролюючому органу були надані відповідні первинні документи, в тому числі, але не виключно: договір комісії від 02.09.2024 № ШД-02-09-2024-ПВ, акт приймання-передачі товарів від 02.09.2024 до договору комісії на суму 835 947,00 грн., акт приймання-передачі товарів від 04.09.2024 до договору комісії на суму 42 042,49 грн., акт приймання-передачі товарів від 18.09.2024 до договору комісії на суму 150 204,00 грн., акт приймання-передачі товарів від 27.09.2024 до договору комісії на суму 40 171,00 грн., акт приймання-передачі товарів від 30.09.2024 до договору комісії на суму 130 464,66 грн., форма обліку товарних запасів, а також інші документи.
При цьому, повертаючись до складу правопорушення, за яке до позивача застосовано штрафні санкції на підставі статті 20 Закону № 265/95-ВР, суд акцентує на тому, що диспозиція норми статті 20 Закону передбачає, що до суб`єкта господарювання застосовується відповідна фінансова санкція за:
- здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, тобто має бути встановлений факт реалізації товару, який не облікований; та/або
- ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Водночас, з наданих до суду контролюючим органом документів не вбачається факт реалізації необлікованих товарів на суму 1 028 193 грн. 49 коп. саме у місцях продажу, оскільки фіскальний чек, вказаний в акті перевірки, стосується лише продажу технічно складних побутових товарів, водночас в актах приймання-передачі перелічені й інші товари, які не є технічно складними (адептери, безпровідні зарядки, брелки, захисні плівки, захисне скло, кабеля, ремінці , чохли тощо), а до акту в якості відповідного додатка не долучені переліки товарів, які на момент проведення перевірки були у місцях продажу.
Також за змістом п 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР вимоги до суб`єкта господарювання надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.
Отже, документи щодо походження товару контролюючий орган вправі вимагати лише на технічно складні побутові товари, оскільки для них існують окремі правила обліку.
Водночас в акті перевірки було вказано про порушення правила обліку як технічно складних, так і технічно нескладних побутових товарів, на загальну суму 1 028 193грн.49коп., без зазначення того, яких саме первинних документів не вистачило для підтвердження факту реалізації технічно нескладних побутових фізичною особою-підприємцем із дотриманням встановленого законодавством обліку.
Щодо посилання контролюючого органу на положення Інструкції про порядок оформлення суб`єктами господарювання операцій при здійсненні комісійної торгівлі непродовольчими товарами, затвердженої наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків України від 08 липня 1997 року № 343 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 324/2128 від 19 серпня 1995 року), та Правила комісійної торгівлі непродовольчими товарами, затверджені наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків України №37 від 13 березня 1995 року (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 79/615 від 22 березня 1995 року), суд зазначає, що Інструкція № 343 регламентує порядок оформлення операцій суб`єктами господарювання, які здійснюють комісійну торгівлю непродовольчими товарами, а Правила № 37 регламентують порядок комісійної торгівлі непродовольчими товарами і поширюються на відносини, що виникають між суб`єктами господарювання будь-якої організаційно-правової форми та форми власності (комісіонер), які укладають з фізичними особами (комітент) договори комісії та здійснюють продаж прийнятих від них нових та вживаних товарів, і споживачами.
Тобто, зазначені нормативно-правові акти, порушення яких встановив контролюючий орган, не регламентують порядок ведення обліку товарних запасів фізичними особами - підприємцями, в той час як санкція статті 20 Закону №265/95-ВР встановлена саме за порушення обліку товарів.
Слід звернути увагу й на те, що позивач під час розгляду справи наголошував на тому, що під час перевірки контролюючий орган не вимагав квитанції на товар, оскільки у п.2.2.20 акту перевірки міститься конкретне посилання лише на відсутність документів щодо походження технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.
Відтак, під час проведення фактичної перевірки контролюючий орган не встановив повною мірою усіх необхідних обставин, які можуть бути підставою для притягнення позивача як платника податків до передбаченої законом відповідальності, внаслідок чого оскаржуване податкове-повідомлення рішення є протиправним та має бути скасовано.
Аналізуючи обставини справи та доводи сторін, судове рішення також ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006р.).
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994р.). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003р.). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001р.).
Інші зазначені у позові обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги повністю, тому на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Сумській області у сумі 8225грн.60коп.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно із частинами третьою п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За приписами частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога надавалася у справі адвокатом Кропивницькою У.М. (т.1, а.с.2-14).
Водночас в матеріалах справи відсутній детальний опис правничих послуг, наданих адвокатом у межах розгляду цієї справи, із зазначенням їх виду, обсягу та витраченої на них кількості часу, а також відсутні докази їх оплати.
В той же час, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18).
На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема, складність справи, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження; час, який об`єктивно необхідно було витратити на підготовку позовної заяви та відповіді на відзив, не зазначення конкретного обсягу наданих адвокатом послуг), враховуючи повне задоволення позовних вимог, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.12.2025 р.

Суддя О.О. Осіпова