Справа № 380/15243/25
Суддя: Андрусів Уляна Богданівна
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд

у складі головуючої судді Андрусів У. Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Бокало М.-С. І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Савчука О. Л.

представниці відповідача Коропецької М. М.,

представниці відповідача Павленко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині відмови у нарахуванні та виплаті пенсії, починаючи з досягненням віку 60 років з 19.08.1963;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування і виплату пенсії з вказаного періоду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після досягнення 60-річного віку упродовж 2023-2025 років звертався до відповідача із заявами про призначення пенсії за віком, однак отримував відмови. Підставою для відмови слугувало відсутність необхідного страхового стажу, зокрема не зараховано період роботи з 02.08.1991 до 01.11.1998, оскільки запис про звільнення завірений печаткою УРСР. Стверджує, що упродовж спірного періоду, зокрема з 02.08.1991 до 08.10.1996 працював закрійником на МП «Маяк», яке 30.09.1993 перетворено в ТОВ «Маяк» та 08.10.1996 ліквідовано, а з 02.11.1996 до 01.10.1999 на посаді закрійника МПП «Вершина», що підтверджується відповідними документами. Проте при заповнені трудової книжки допущені помилки, зокрема під час внесення запису про звільнення з МП «Маяк» (зазначено дату 01.11.1998) та прийняття на МПП «Вершина» (зазначено дату 02.11.1998). Констатує, що він не несе відповідальності за помилки та порушення порядку заповнення його трудової книжки, оскільки не може здійснювати контроль за її заповненням роботодавцем. За твердженням позивача, його страховий стаж становить понад 32 роки, що є достатнім для призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З метою захисту порушеного права звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 30.07.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено десятиденний строк для усунення недоліків.

На виконання вимог цієї ухвали 12.08.2025 на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою судді від 18.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04.09.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що за результатами розгляду заяви позивача, за принципом екстериторіальності, ГУ ПФУ в Житомирській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії. За змістом рішення, до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки від 06.05.1985 НОМЕР_1 : з 02.08.1991 до 01.11.1998, оскільки запис про звільнення завірено печаткою колишнього «УРСР», що суперечить Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженої Міністерством внутрішніх справ України №643 від 18.10.1993, та відсутня довідка про реорганізацію підприємства.

04.09.2025 представниця відповідача подала клопотання про залучення співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

05.09.2025 представниця відповідача подала клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 10.09.2025 клопотання представниці відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 11.09.2025 клопотання представниці відповідача про залучення співвідповідача задоволено та залучено до участі у справі співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі співвідповідач).

02.10.2025 від співвідповідача надійшов відзив на позовну заяву. Свою позицію мотивує тим, що 30.05.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком. ГУ ПФУ в Житомирській області, за принципом екстериторіальності, розглянуло заяву та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначив, що до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки від 06.05.1985 НОМЕР_1 : з 02.08.1991 до 01.11.1998, оскільки запис про звільнення завірено печаткою колишнього «УРСР», що суперечить Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженої Міністерством внутрішніх справ України №643 від 18.10.1993, та відсутня довідка про реорганізацію підприємства. Водночас звертає увагу, що підтверджений належними документами страховий стаж становить 27 років 01 місяць 08 днів. З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

20.10.2025 представниця співвідповідача подала клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 21.10.2025 клопотання представниці співвідповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

23.10.2025 співвідповідач подав клопотання про долучення доказів.

14.11.2025 співвідповідач подав додаткові пояснення, у яких зазначив, що під час вирішення питання зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи встановлено, що запис про звільнення засвідчено печаткою Української РСР. Вказує, що працівник органу Пенсійного фонду України насамперед перевіряє відповідність внесених записів про прийняття та звільнення з підприємства вимогам інструкції №58, а також з`ясовує факт наявності/відсутності реєстрації підприємства, посадова особа якого скріпила запис про звільнення з роботи печаткою колишньої Української РСР як суб`єкта господарювання. Водночас стверджує, що у разі непідтвердження реєстрації підприємства, як суб`єкта господарювання, та/або записи в трудовій книжці не відповідають первинним документам, підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи особи на відповідному підприємстві відсутні. Крім того стверджує, що зважаючи на те, що до заяви про призначення пенсії не додано акти допиту свідків, тому відповідно і показання свідків не можуть враховуватися під час прийняття рішення у справі.

У судовому засіданні 23.10.2025 суд постановив задовольнити клопотання про виклик свідка ОСОБА_2 .

У судовому засіданні 28.11.2025 допитано свідка ОСОБА_2 , який підтвердив факт трудової діяльності позивача у спірний період та факт допущення ним помилки при заповненні трудової книжки позивача.

08.12.2025 оголошено скорочене рішення.

У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні представниця відповідача та представниця співвідповідача проти задоволення позовних заперечили з підстав, викладених у заявах по суті справи, просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .

Згідно з записами трудової книжки від 06.05.1985 серії НОМЕР_1 позивач у спірний період має такий трудовий стаж:

- 13.05.1985 прийнятий закрійником 5 розряду в швейній майстерні с. Н. Яричів Кам`янка-Бузького райпобуткомбінату;

- 01.08.1991 звільнений з роботи у зв`язку з переведенням в мале підприємство «Маяк»;

- 02.08.1991 прийнятий закрійником в МП «Маяк» в с. Н. Яричів;

- 01.11.1998 звільнений з роботи за власним бажанням з МП «Маяк»;

- 02.11.1998 зарахований в ПМП «Вершина» на посаду закрійника;

- 01.10.1999 звільнений з роботи за власним бажанням.

Відповідно до наказу від 02.11.1996 №220 ОСОБА_1 прийнято в П.М.П «Вершина» закрійником з 02.11.1996. Згідно з наказом від 01.10.1999 №317 ОСОБА_1 звільнено з роботи за згодою сторін з 01.10.1999.

За змістом листа Головного управління статистики у Львівській області від 27.09.2023 №14-28/246/11-23 товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк» (ідентифікаційний код 13799571; правовий статус суб`єкта юридична особа; 292124, Львівська область, Кам`янка-Бузький район, смт Новий Яричів, вул. Незалежності, буд. 4) вилучено з ЄДРПОУ, дата ліквідації 08.10.1996.

Листом від 05.10.2023 №1365 архівний відділ в м. Кам`янка-Бузька архівного управління Львівської районної військової адміністрації повідомив позивачу, що документи МП «Маяк» на державне зберігання не надходили.

Відповідно до інформаційного листа-відповіді від 18.09.2023 №5045/01-36вих документи МП «Маяк» в Державний архів Львівської області на зберігання не надходили, тому надати архівну довідку про стаж праці ОСОБА_1 за період з 02.08.1991 до 01.11.1998 неможливо.

Судовим розглядом установлено, що позивач звертався до відповідача із заявами від 28.08.2023, від 25.10.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак прийнятими за принципом екстериторіальності рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 01.09.2023 №28 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.10.2024 №28 відмовлено в призначення пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. За змістом цих рішень до страхового стажу не зарахований періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 02.08.1991 до 01.11.1998, оскільки запис про звільнення завірений печаткою УРСР та відсутня інформація про реорганізацію (перейменування) підприємства. У матеріалах справи відсутні докази оскарження позивачем цих актів індивідуальної дії.

У відповідь на заяву позивача від 10.01.2025 щодо перерахунку трудового стажу, листом від 19.02.2025 №3718-1874/Б-52/8-1300-25 відповідач повідомив, що позивач 28.08.2023 та 25.10.2024 звертався із завами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058. Згідно з наданими документами та за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж становить 23 роки 10 місяців 08 днів, що є недостатнім для права на призначення пенсії за віком. Зазначив, що до заяви додано уточнюючу довідку від 13.07.2024 №13, видану ПП «Вершина», та копії наказів про прийняття та звільнення з роботи в ПМП «Вершина». Крім того вказав, що після надходження акту перевірки, органами пенсійного фонду буде розглядатися питання зарахування до страхового стажу періоду роботи в ПМП «Вершина».

Для зарахування періоду роботи в МП «Маяк» запропоновано надати довідку про реорганізацію (перейменування) підприємства та уточнюючу довідку про період роботи із зазначенням дати прийому на роботу (звільнення з роботи), номеру наказу та дати, на підставі якого прийнято на роботу (звільнено з роботи).

На підставі наказу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.02.2025 №122 проведено перевірку довідки від 13.07.2024 №13, виданої Приватним малим підприємством «Вершина» про стаж ОСОБА_1 за період роботи з 02.10.1996 до 01.10.1999, за результатами якої складено Акт №1300-5903-1/1742 від 21.02.2025.

За змістом акту, перевіркою встановлено розбіжності довідки від 13.07.2024 №13 з даними первинних документів у частині дати прийняття та дати наказу про прийняття, рекомендовано надати оновлено довідку.

21.02.2025 Приватне підприємство «Вершина» видало оновлену довідку № 10 про те, що ОСОБА_1 дійсно працював у ПМП «Вершина» з 02.11.1996 (наказ №220 від 02.11.1996) по 01.10.1999 (наказ №317 від 01.10.1999).

У відповідь на заяву позивача від 19.03.2025, архівне управління Львівської районної державної адміністрації листом від 21.04.2025 №694/01-14 повідомило, що рішенням виконавчого комітету Кам`янка-Бузької районної ради народних депутатів Львівської області №131 від 20.06.1991 «Про реєстрацію нових економічних формувань» зареєстровано МП «Маяк» в смт Новий Яричів по пошиттю швейних виробів. Згідно розпорядження голови Кам`янка-Бузької райдержадміністрації №328 від 30.09.1993 на базі МП «Маяк» створено ТзОВ «Маяк». Крім того, зазначило, що документи МП «Маяк» (те ж саме ТзОВ «Маяк») до архівного відділу в м. Кам`янка-Бузька архівного управління Львівської районної державної адміністрації Львівської області на зберігання не надходили, тому надати архівну довідку щодо підтвердження стаж роботи у цій організації неможливо.

До листа додано рішення виконавчого комітету Кам`янка-Бузької районної ради народних депутатів Львівської області №131 від 20.06.1991 та розпорядження голови Кам`янка-Бузької райдержадміністрації №328 від 30.09.1993.

30.05.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Житомирській області.

За результатом розгляду заяви співвідповідач прийняв рішення від 06.06.2025 №28 про відмову у призначенні пенсії.

За змістом рішення: «Вік заявника 61 рік 9 місяців.

Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону, становить 30 років.

Страховий стаж становить 27 років 01 місяць 08 днів.

За результатами поданих документів встановлено наступне:

за доданими документами до страхового стажу не враховано період трудової діяльності згідно трудової книжки від 06.05.1985 НОМЕР_1 з 02.08.1991 по 01.11.1998, оскільки запис про звільнення завірено печаткою колишнього «УРСР», що суперечить Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженої Міністерством внутрішніх справ України №643 від 18.10.1993 року, та відсутня довідка про реорганізацію підприємства.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахований осіб всі періоди трудової діяльності враховані.

Особа матиме право на пенсійну виплату з 20.08.2026 або при набутті необхідного страхового стажу.

Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення №28 від 06.06.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком гр. ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу».

Згідно форми РС-право (дата звернення 30.05.2025) до трудової діяльності ОСОБА_1 зараховано, серед іншого, такі періоди: з 13.05.1985 до 01.08.1991 та з 02.11.1996 до 01.10.1999. Всього зараховано стажу для розрахунку права на пенсію за віком 27 років 1 місяць 8 днів.

Не погодившись з бездіяльністю пенсійного органу щодо непризначення пенсії за віком, позивач пред`явив цей позов до суду.

Спірні правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з прийняттям рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюється Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

За дефініцією, закріпленою у ст. 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону №1788-ХІІ унормовано, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Умови призначення пенсії за віком передбачено ст. 26 Закону №1058-IV.

Цією нормою регламентовано, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Приписами ст. 1 Закону №1058-IV унормовано, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За правилами ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Спірним у розглядуваній справі є достатність страхового стажу, який, окрім досягненого особою необхідного віку, є складовою у призначенні пенсії.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно зі ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - порядок № 637).

Відповідно до п. 1, 2 порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз. 1 п. 3 порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Приписами п. 18 порядку № 637 унормовано, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 в справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а.

На момент заведення та частково заповнення в спірний період трудової книжки позивача була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - інструкція №162).

Підпунктами 1.1, 2.2 інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робітників і службовців. Заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну після прийняття на роботу. У трудову книжку вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 4.1 інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з п. 2.5 інструкції №162 у разі виявлення неправильного або неточного запису про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення робляться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи повинна надати працівнику необхідну в цьому допомогу.

За правилами п. 18 інструкції №162 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Заразом суд зазначає, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - інструкція №58).

Відповідно до п. 1 інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За правилами п. 2.4 інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 4.1 інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

За змістом постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не несе відповідальності за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для тверджень про відсутність страхового стажу у позивача.

Власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 в справі №654/890/17.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.08.1991 до 01.11.1998, співвідповідач у рішенні покликається на те, що запис про звільнення завірено печаткою колишнього «УРСР».

Суд зауважує, що такі мотиви не є достатніми для незарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи, оскільки постанова Верховної Ради України від 11.05.1992 №2318-ХІІ «Про заходи забезпечення виконання вимог дозвільної системи» та Інструкція про порядок видачі дозволів та виготовлення печаток і штампів, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 №643, не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та обов`язок їх заміни.

Та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими.

Така позиція кореспондується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №275/615/17.

Отже, отримання чи неотримання підприємством печатки нового зразку не повинно впливати на права особи, в трудовій книжці якої записи про періоди роботи завірені печаткою старого зразка. Наявність печатки УРСР жодним чином не спростовує факту наявності страхового стажу та не зумовлює недійсності відповідного запису.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Виявлені співвідповідачем недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Цей висновок корелюється з правовою позицією Верховного Суду, сформульованою в постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Стосовно такої підстави для відмови у призначенні пенсії як ненадання довідки про реорганізацію підприємства, суд керується таким.

За змістом рішення виконавчого комітету Кам`янка-Бузької районної ради народних депутатів Львівської області №131 від 20.06.1991 «Про реєстрацію нових економічних формувань» з метою розширення нових економічних структур у територіально-господарському комплексі та відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 22.09.1990 №278 у порядку, який встановлений для малих підприємств, вирішено зареєструвати мале підприємство «Маяк» в смт Новий Яричів/директор підприємства Нагірний М. С./ по пошиттю швейних виробів.

Згідно з розпорядженням представника Президента України у Кам`янка-Бузькому районі «Про реєстрацію Статуту підприємства «Маяк» від 30.09.1993 №328 відповідно до Закону України «Про господарські товариства» зареєстровано Статут Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства «Маяк». Підприємство є правонаступником малого підприємства «Маяк».

Відтак, цими документами підтверджено факт перетворення як вид реорганізації юридичної особи, тобто зміну організаційно-правової форми юридичної особи з малого підприємства на товариство з обмеженою відповідальністю.

Водночас суд звертає увагу, що 08.10.1996 ТОВ «Маяк» ліквідовано, що підтверджується листом Головного управління статистики у Львівській області від 27.09.2023 №14-28/246/11-23, за змістом якого товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк» (ідентифікаційний код 13799571; правовий статус суб`єкта юридична особа; 292124, Львівська область, Кам`янка-Бузький район, смт Новий Яричів, вул. Незалежності, буд. 4) вилучено з ЄДРПОУ, дата ліквідації 08.10.1996.

З огляду на те, що припинення юридичної особи шляхом ліквідації (на відміну від реорганізації) не передбачає правонаступництва ліквідованої юридичної особи, ПМП «Вершина» не є правонаступником ТОВ «Маяк».

З урахуванням викладеного суд виснує про безпідставність покликання у рішенні від 06.06.2025 №28 на непідтвердження факту реорганізації підприємства.

Щодо наявності підстав для зарахування відповідачем спірного періоду суд зазначає.

Згідно з записами трудової книжки від 06.05.1985 серії НОМЕР_1 позивач у спірний період має такий трудовий стаж:

- 02.08.1991 прийнятий закрійником в МП «Маяк» в с. Н. Яричів;

- 01.11.1998 звільнений з роботи за власним бажанням з МП «Маяк»;

- 02.11.1998 зарахований в ПМП «Вершина» на посаду закрійника (наказ від 02.11.1998 №220);

- 01.10.1999 звільнений з роботи за власним бажанням (наказ №317 від 01.10.1999).

Водночас відповідно до наказу від 02.11.1996 №220 Бойка І. С. прийнято в П.М.П «Вершина» закрійником з 02.11.1996. Згідно з наказом від 01.10.1999 №317 ОСОБА_1 звільнено з роботи за згодою сторін з 01.10.1999.

Суд звертає увагу, що на підставі наказу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.02.2025 №122 проведено перевірку довідки від 13.07.2024 №13, виданої Приватним малим підприємством «Вершина» про стаж ОСОБА_1 за період роботи з 02.10.1996 до 01.10.1999, за результатами якої складено Акт №1300-5903-1/1742 від 21.02.2025. За змістом акту, перевіркою встановлено розбіжності довідки від 13.07.2024 №13 з даними первинних документів у частині дати прийняття та дати наказу про прийняття, рекомендовано надати оновлено довідку.

21.02.2025 Приватне підприємство «Вершина» видало оновлену довідку № 10 про те, що ОСОБА_1 дійсно працював у ПМП «Вершина» з 02.11.1996 (наказ №220 від 02.11.1996) по 01.10.1999 (наказ №317 від 01.10.1999).

З наведеного суд виснує, що під час внесення запису « 8» трудової книжки позивача допущено помилки у даті прийняття та даті наказу про прийняття на роботу у МПМ «Вершина». Відтак, матеріалами справи підтверджено стаж роботи на цьому підприємстві у період з 02.11.1996 до 01.10.1999. Цей період зараховано позивачу до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії, про що свідчить форма РС-право (дата звернення 30.05.2025).

Стосовно періоду трудової діяльності на МП «Маяк» суд звертає увагу на таке.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів запис про прийняття на роботу МП «Маяк», оскільки він є чітким, не містить виправлень, скріплений печаткою.

Водночас судовим розглядом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк» (ідентифікаційний код 13799571; правовий статус суб`єкта юридична особа; 292124, Львівська область, Кам`янка-Бузький район, смт Новий Яричів, вул. Незалежності, буд. 4) вилучено з ЄДРПОУ, дата ліквідації 08.10.1996, що підтверджується листом Головного управління статистики у Львівській області від 27.09.2023 №14-28/246/11-23.

З огляду на те, що ТОВ «Маяк» як правонаступник МП «Маяк» ліквідовано 08.10.1996, трудові відносини не могли тривати поза межами цього терміну. Зазначене свідчить про допущення помилки у записі про звільнення з цього підприємства.

Позивач вжив усіх необхідних заходів з метою підтвердження стажу роботи на підприємстві «Маяк».

Проте листом від 05.10.2023 №1365 архівний відділ в м. Кам`янка-Бузька архівного управління Львівської районної військової адміністрації повідомив, що документи МП «Маяк» на державне зберігання не надходили. Крім того, у відповідь на заяву позивача від 19.03.2025 архівне управління Львівської районної державної адміністрації листом від 21.04.2025 №694/01-14 повідомило, що рішенням виконавчого комітету Кам`янка-Бузької районної ради народних депутатів Львівської області №131 від 20.06.1991 «Про реєстрацію нових економічних формувань» зареєстровано МП «Маяк» в смт Новий Яричів по пошиттю швейних виробів. Згідно розпорядження голови Кам`янка-Бузької райдержадміністрації №328 від 30.09.1993 на базі МП «Маяк» створено ТзОВ «Маяк». Крім того, зазначило, що документи МП «Маяк» (те ж саме ТзОВ «Маяк») до архівного відділу в м. Кам`янка-Бузька архівного управління Львівської районної державної адміністрації Львівської області на зберігання не надходили, тому надати архівну довідку щодо підтвердження стаж роботи у цій організації неможливо.

При вирішенні спору суд враховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених у ній записах.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 зазначив, що в силу постанови №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Такий висновок релевантний правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.09.2021 у справі №300/860/17.

Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 сформував позицію, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд зазначає, що незарахування стажу роботи на підприємстві «Маяк» буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії.

З урахуванням викладеного суд виснує, що період роботи з 02.08.1991 до 08.10.1996 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Період з 09.10.1996 до 01.11.1996 не підлягає зарахуванню, оскільки не підтверджений належними доказами, запис у трудовій книжці, у контексті встановлених обставин справи (ліквідації ТОВ «Маяк» 08.10.1996), суд не враховує.

Крім того суд зауважує, що період з 02.11.1996 до 01.11.1998 не є спірним, оскільки трудова діяльність на ПП «Вершина» (з 02.11.1996 до 01.10.1999) зарахована до страхового стажу позивача, що підтверджується формою РС-право (30.05.2025) та відповідачами не заперечується.

За змістом рішення від 06.06.2025 №28 страховий стаж позивача становить 27 років 01 місяць 08 днів. До страхового стажу не зараховано період з 02.08.1991 до 01.11.1998.

Згідно форми РС-право (дата звернення 30.05.2025) до трудової діяльності ОСОБА_1 зараховано, серед іншого, такі періоди: з 13.05.1985 до 01.08.1991 та з 02.11.1996 до 01.10.1999. Всього зараховано стажу для розрахунку права на пенсію за віком 27 років 1 місяць 8 днів.

Зважаючи на встановлені обставини справи суд звертає увагу, що страховий стаж позивача з урахуванням періоду, який визнається відповідачами (27 років 01 місяців 08 днів), та з урахуванням періоду роботи, який суд зобов`язав зарахувати до страхового стажу позивача (з 02.08.1991 до 08.10.1996 (5 років 2 місяці 7 днів) становить (за простими математичними підрахунками суду) понад необхідних 30 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком на підставі ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV.

Станом на день звернення із заявою від 30.05.2025 позивач досягнув 61-річного віку, що відповідає віковому цензу, визначеному ст. 26 Закону №1058-IV.

Отже, у спірній ситуації щодо позивача дотримано всі умови, необхідні для призначення пенсії за віком на підставі ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV.

Строк призначення пенсії унормований ст. 45 Закону №1058-IV.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Зважаючи на наведений нормативний припис, а також з урахуванням того, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 30.05.2025, до якої додав додаткові документи для підтвердження страхового стажу, порівняно з попередніми заявами (від 28.08.2023, від 25.10.2024), пенсія підлягає призначенню саме з цієї дати, а не з моменту досягнення пенсійного віку, як на цьому наголошує позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пп. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Оцінюючи рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу, суд дійшов висновку, що воно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, та порушує право позивач на отримання пенсії за віком.

У позовній заяві позивач просить визнати протиправною бездіяльність органу пенсійного фонду щодо непризначення пенсії, проте саме актом індивідуальної дії позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, тому вимога немайнового характеру підлягає частковому задоволенню у такий належний спосіб: визнати рішення співвідповідача від 06.06.2025 №8 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За правилами ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною 2 ст. 9 КАС України унормовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог під час ухвалення рішення у справі та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд акцентує на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2024 у справі №580/3690/23 сформував позицію, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.

З урахуванням встановлених обставин справи та зважаючи на те, що суд дійшов висновку про скасування рішення, яке є актом індивідуальної дії, а для прийняття рішення на користь позивача дотримано всі умови, визначені законом, та з метою поновлення порушених його прав суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати співвідповідача призначити з 30.05.2025 пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 02.08.1991 до 08.10.1996.

Щодо вимоги позивача про здійснення нарахування та виплати пенсії суд акцентує на тому, що ключовим правовим питанням, щодо якого виник спір у цій справі, є право позивача на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV. Питання стосовно проведення подальших виплат є похідним.

На час вирішення спору у цій справі відповідач ще не приймав рішення та відповідно не призначив пенсію за віком, у її нарахуванні та виплаті відповідно не відмовлялося, а тому спір у цій частині наразі відсутній.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні позовної вимоги, яка стосується нарахування та виплати пенсії, слід відмовити як передчасної.

Не підлягають також задоволенню вимоги, адресовані до ГУ ПФУ у Львівській області, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі порядок 22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За змістом п. 4.3 порядку 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Згідно з п. 4.10. порядку 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

У ході судового розгляду встановлено, що за результатом розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в Житомирській області, визначене за принципом екстериторіальності, прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії, яке суд визнав протиправним. Зважаючи на зазначені нормативні приписи, саме цей територіальний орган Пенсійного фонду України повинен вчинити дії зобов`язального характеру.

ГУ ПФУ у Львівській області не розглядало заяву позивача, не приймало рішення, а тому відсутні підстави для визнання його поведінки протиправно та покладання на нього обов`язку вчинення будь-яких дій.

Наведена правова позиція корелюється з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23, від 18.09.2024 у справі №240/6201/23.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його діянь (дій чи бездіяльності).

Співвідповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своєї поведінки, пов`язаної з прийняттям рішення про відмову у призначені пенсії. Доводи суб`єктів владних повноважень, викладені у відзивах, спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та правовими позиціями Верховного Суду.

За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, водночас обравши ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, незалежно від формулювання позовних вимог, яке зазначене у позовній заяві.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керувався таким.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Приписами ч. 3 ст. 139 КАС України регламентовано, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Під час звернення до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн.

З урахуванням задоволення позову частково, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань співвідповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

у х в а л и в :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 06.06.2025 №8.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 30.05.2025 пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2023 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу період роботи з 02.08.1991 до 08.10.1996.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016; ).

Співвідповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: вул. О. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003; ).

Повне рішення складено 12.12.2025.

СуддяАндрусів Уляна Богданівна