Справа № 826/5802/18
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2025 року м. Ужгород№ 826/5802/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Фозекош В.В.,

за участі сторін та осіб, які беруть участь у розгляді справи:

сторони в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнка Віктора Петровича (вул. Рейтарська, 21/13, м. Київ, Київська область, 01030), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 02 грудня 2025 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 12 грудня 2025 року.

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовною заявою до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнка Віктора Петровича (далі - відповідач), треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі треті особи) у якій просить суд визнати протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №34653470 та №34654332 від 06.04.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2018 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовими рішеннями у справах №761/27779/14-ц та №758/1644/18.

14 квітня 2016 року Подільським районним судом міста Києва постановлено рішення в справі № 761/2779/14-ц, яким позов задоволено частково.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року Апеляційні скарги задоволено частково, Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року - скасовано та ухвалити нове.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2019 року Касаційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року в частині поділу садового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами залишити без змін.

Відтак рішення в справі № 761/27779/14-ц набрало законної сили.

07 липня 2022 року Подільським районним судом міста Києва постановлено рішення в справі № 758/1644/18, яким задоволенні позову відмовлено.

Рішення набрало законної сили 07 серпня 2022 року.

Відповідно до вимог частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Незважаючи на усунення обставин, до яких було зупинено провадження в даній адміністративній справі, Окружний адміністративний суд міста Києва провадження у справі в порядку ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України не поновив, а справу у встановлені нормами Кодексу адміністративного судочинства України строки не розглянув.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX (далі - Закон №2825), серед іншого вирішено передати на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами інших адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі тих, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підставі пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2825 (в редакції Закону України №3863-ІХ) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.

Так, за результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, адміністративна справа № 826/5802/18 передана на розгляд та вирішення Закарпатському окружному адміністративному суду.

04 березня 2025 року вказана справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 березня 2025 року, дану адміністративну справу передано на розгляд судді Іванчулинець Д.В..

07 березня 2025 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнка Віктора, треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та провадження у № 826/5802/18 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнка Віктора Петровича, треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - поновлено.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та ОСОБА_2 05.11.1997 року було укладено шлюб. У шлюбі ними було збудовано садовий будинок АДРЕСА_3 , право власності на який було зареєстровано на ОСОБА_2 , на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва за №2-4699 від 2007 року.

26.09.2014 року шлюб було розірвано Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва.

Позивачу стало відомо, що 06.04.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.П. було посвідчено договір дарування №321 вищевказаного садового будинку ОСОБА_2 без згоди і відома позивача, ОСОБА_3 . Також, 06.04.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.П. було посвідчено договір дарування №322 відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 частини земельної ділянки № НОМЕР_4 .

Відповідно до договору дарування від 29 березня 2007 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 частину вищевказаної земельної ділянки.

Згідно до Державного акту про право на земельну ділянку серії ЯЖ №018324 від 29.03.2007 року ОСОБА_1 на праві власності належить земельної ділянки №120, а відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №018323 від 29.03.2007 року ОСОБА_2 на праві власності належить земельної ділянки №120.

Отже, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_4 перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду. Від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Представники третіх осіб також у судове засідання не з`явилися, клопотань та заяв від останній до суду не надходило.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05.11.1997 року було укладено шлюб. У шлюбі ними було збудовано садовий будинок АДРЕСА_3 , право власності на який було зареєстровано на ОСОБА_2 , на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва за №2-4699 від 2007 року.

26.09.2014 року шлюб було розірвано Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва.

Позивачу стало відомо, що 06.04.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.П. було посвідчено договір дарування №321 вищевказаного садового будинку ОСОБА_2 без згоди і відома позивача, ОСОБА_3 . Також, 06.04.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.П. було посвідчено договір дарування №322 відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 частини земельної ділянки № НОМЕР_4 .

Відповідно до договору дарування від 29 березня 2007 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 частину вищевказаної земельної ділянки.

Згідно до Державного акту про право на земельну ділянку серії ЯЖ №018324 від 29.03.2007 року ОСОБА_1 на праві власності належить земельної ділянки №120, а відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №018323 від 29.03.2007 року ОСОБА_2 на праві власності належить земельної ділянки №120.

Отже, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_4 перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження дій суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відносини, що пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно врегульовані Законом України № 1952-IV «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 (далі- Закон № 1952-IV).

Відповідно до пункту першого статті 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктами 1,2,4 статті 4 Закону № 1952-IV (у редакції, чинний на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; речові права на нерухоме майно, похідні від права власності; обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва.

Положеннями частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор, серед іншого:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

- здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За нормами, встановленими статтею 18 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна.

Вимоги до оформлення заяв, а також вимоги до оформлення рішень державних реєстраторів, що приймаються за результатом їх розгляду, їх форми затверджуються Міністерством юстиції України.

Частиною першою статті 11 Закону № 1952-IV встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до цього Закону державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Згідно із пунктом 12 Порядку № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Згідно з пункту 18 Порядку № 1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування (пункт 23 Порядку № 1127).

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що законодавцем чітко встановлено процедуру розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав власності на об`єкт нерухомості, яка включає в себе перевірку документів на предмет відповідності таких вимогам законодавства, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявності підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Підстави для державної реєстрації прав визначені статтею 27 Закону, відповідно до частини першої якої державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Статтею 26 Закону № 1952-IV обумовлено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Підставами для відмови в державній реєстрації, згідно статті 24 Закону № 1952-IV , є:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

З матеріалів справи вбачається, що 1/2 частина земельна ділянки належала ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, була подарована їй саме позивачем ОСОБА_1 за договором дарування, посвідченим 29 березня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. за номером 1316п. При посвідченні договору дарування 1/2 частки земельної ділянки дарувальниця не мала обов`язку повідомляти учасника спільної часткової власності ОСОБА_1 про майбутнє відчуження. Такий обов`язок законодавець встановлює статтею 362 ЦК України для купівлі-продажу.

Згідно статті 362 Цивільного кодексу України «Переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності» 1. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. 2. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає».

Також, садовий будинок 120/1, належав ОСОБА_2 на праві власності на підставі Рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 грудня 2007 року №2-4699. Рішенням суду встановлено, що «за свої кошти, за проектом, господарським способом на земельній ділянці, яка їй належить, вона збудувала садовий будинок загальною площею по внутрішньому обміру 220,6 кв.м.».

Згідно частині 2 статті 375 ЦК України право власника на забудову земельної ділянки «Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно».

Згідно частини 1 пункту 3 статті 57 Сімейного кодексу України в редакції на дату винесення рішення Подільського суду м. Києва 10 грудня 2007 року «Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» 1. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: ... 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно частини 6 цієї ж статті «Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин».

06 квітня 2017 року ОСОБА_2 перед відчуженням садового будинку № 120/1 зроблено заяву (вхідний номер 49/02-04 від 06 квітня 2017 року) про те, що садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_5 належить їй на праві особистої приватної власності, прав щодо якого у третіх осіб немає, з якою ознайомлено набувача ОСОБА_3 ..

Сторони договорів дарування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили дійсність намірів на дарування та заявили в пункті 11 кожного договору дарування про те, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах та проживають однією родиною з жовтня 2014 року.

Вищенаведене свідчить про відсутність порушень прав позивача ОСОБА_1 при даруванні ОСОБА_3 . ОСОБА_2 частки земельної ділянки та розташованого на ній садового будинку, які належали дарувальниці на праві особистої приватної власності.

Згідно п.1 статті 182 ЦК України «Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.»

За статтею 19 Закону, BP України, від 01.07.2004, №1952-1V "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" « 1. Державна реєстрація права власності та інших речових прав (крім іпотеки) проводиться у строк, що не перевищує п`яти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав..

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії нотаріусом проводиться невідкладно після завершення нотаріальної дії, але не пізніше строків, встановлених абзацами першим і другим цієї частини.»

Державний реєстратор визначаючи правову природу права власності набувача вивчає правовстановлюючі документи, якими були договори дарування на ім`я ОСОБА_3 , та свідчили про його особисту приватну власність на подароване йому майно у вигляді частини земельної ділянки, та розташованого на ній садового будинку.

Статтею 27 Закону № 1952-IV - «Підстави для державної реєстрації прав», зазначає, що « 1. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Вчинені реєстраційні дії щодо реєстрації прав власності на набуте ОСОБА_3 майно повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Окремо суд звертає увагу, що у цій справі відсутній спір про право, адже предметом позову є виключно владні управлінські рішення державного реєстратора.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких належить відмовити.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнка Віктора Петровича (вул. Рейтарська, 21/13, м. Київ, Київська область, 01030), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (Шостого апеляційного адміністративного суду).

СуддяД.В. Іванчулинець