Справа № 200/5011/25
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року справа №200/5011/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєва Е.Г., Геращенко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у справі № 200/5011/25 (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та зобов`язати виплатити ОСОБА_1 нараховану одноразову грошову допомогу у розмірі 41 587, 80 грн. (сорок одна тисяча п`ятсот вісімдесят сім гривень) 80 коп. з врахуванням індексації на день її виплати, на підставі заяви від 19.06.2023 року про призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту п.7.1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-ІV.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 , яка як встановлено Донецьким окружним адміністративним судом в рішенні від 18.09.2023 року, має право на підставі заяви від 19.06.2023 року на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій згідно Закону № 1058- IV.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у справі № 200/5011/25 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій в сумі 41587,80 грн. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість з одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій в сумі 41587,80 грн. (сорок одна тисяча п`ятсот вісімдесят сім гривень 80 копійок). В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією у м. Добропіллі та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.09.2023 по справі №200/4057/23, яке набрало законної сили 22.05.2024, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.06.2023 про призначення їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій згідно Закону №1058-IV та прийняти рішення за наслідками її розгляду, з урахуванням висновків суду наведених у даному рішенні. Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві на виконання даного рішення суду, проведено перерахунок та нараховано одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у сумі 41587,80 грн. В частині позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не лише нарахувати, та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення з врахуванням індексації на день її виплати, суд відмовив у задоволенні.

Суд зазначає, що ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач у даній справі, не був учасником справи № 200/4057/23.

02.07.2024 Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчі листи по справі № 200/4057/23.

28.01.2025 позивач через представника, адвоката Сєргєєву Р.А., звернулась до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, та просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.09.2023 по справі №200/4057/23 та накласти на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві до суду подано звіт. У звіті Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що рішенням № 24 від 11.06.2024 Управління виконало вищезазначене рішення суду в межах резолютивної частини та нарахована грошова допомога у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення - в сумі 41587,80 грн. Що стосується фактичної виплати заборгованості, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомили, що згідно постанови КМУ від 16 грудня 2020 року № 1279 виплата заборгованості позивачу буде здійснюватися за місцем проживання, а саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, так як позивачка на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві не перебуває.

03 березня 2025 року Донецький окружний адміністративний суд постановив ухвалу якою прийняв звіт Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про виконання рішення суду, в якому зазначив відповідач, що у червні 2024 року нарахував ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення - в сумі 41587,80 грн. 28 квітня 2025 року Перший апеляційний адміністративний суд залишив без змін ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі № 200/4057/23. 06 червня 2025 року Верховний Суд у складі колегії судів Касаційного адміністративного суду відмов у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 200/4057/23.

08.05.2025 року через Вебпортал електронних послуг, ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області з клопотанням виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до Закону № 1058- IV.

12.06.2025 року на поштову адресу ОСОБА_1 надійшов лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 16983-13398/К-02/8- 0500/25 від 05.06.2025 року з якого вбачається, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили 22.05.2024 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві нараховано ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 41 587 грн. 80 коп. яка підлягає до виплати за рахунок коштів Державного бюджету України. З огляду на положення статей 72,73 Закону № 1058 кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, їх використання на цілі, не передбачені Законом № 1058, забороняється. Станом на дату підготовки відповіді на звернення ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області проведено виплату заборгованості, що фінансується з державного бюджету, за рішеннями судів, які надійшли до виконання по 19.11.2020 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право позивача на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій є беззаперечним і забезпечення цього права становить сутність взятих на себе державою зобов`язань.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Так, у рішеннях "Кечко проти України" (заява № 63134/00) і "Ромашов проти України" (заява № 67534/01) ЄСПЛ зазначив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, у справі "Кечко проти України" ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (заява № 70297/01) і у справі "Бакалов проти України" (заява № 14201/02) ЄСПЛ також зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Таким чином, обмежене фінансування відповідача жодним чином не може впливати на право позивача на отримання заборгованості з грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Наявність у позивача права на отримання відповідних виплат не заперечується відповідачем. Тому це право не може бути скасоване з підстав відсутності фінансування такого виду виплат з державного бюджету. Отже, відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо невиплати заборгованості позивачу.

Посилання представника відповідача на положення постанов Кабінету Міністрів України, суд не приймає до уваги з огляду на те, що вказані постанови є підзаконними нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу ніж Закон, які значно звужують встановлене законодавством право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій позивачем, а тому право позивача на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій було безпідставно порушено відповідачем.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18, правові висновки якого суд має враховувати при прийнятті рішення (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 Ілашку та інші проти Молдови та Росії, ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров`я. Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як вже зазначалось судом вище, рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах Пічкур проти України, Ілашку та інші проти Молдови та Росії як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-ІV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Водночас, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність та з цього приводу суд зазначає наступне.

Позивачу вже нарахована заборгованість з пенсійних виплат, тому в даному випадку відсутнє втручання суду в дискреційні повноваження відповідача.

Ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Як встановлено судом заборгованість перед позивачем з одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій складає 41587,80 грн. Дана сума відповідачем не заперечується.

Враховуючи вищевикладене, в даному випадку порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій у розмірі 41587,80 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у справі № 200/5011/25 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у справі № 200/5011/25 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв