Справа № 760/1942/25
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/1942/25 Суддя (судді) першої інстанції: Майстренко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №3845894 від 12 січня 2025 року про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за те, що 12 січня 2025 року о 22:31:25 год. водій керуючи транспортним засобом проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та керував транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_1 , що не належить цьому транспортному знаку, дійсний д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив пункт 2.9.в. ПДР - керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

Свої вимоги позивач мотивує відсутністю складу адміністративного правопорушення та відсутністю доказів вчинення адміністративного правопорушення, а саме проїзду на заборонений червоний сигнал світлофора. Також вказує на порушення під час розгляду справи, а саме не роз`яснення їй статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та не складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовлено.

Позиція суду мотивована тим, що позивачем на місці зупинки транспортного засобу та розгляду справи не заперечувався факт використання номерного знаку, який не належить цьому транспортному засобу. Також із дослідженого судом відеозапису вбачається, що під час розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу позивачу було роз`яснено статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статті 63 Конституції України. Суд дійшов висновку про те, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, 28 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати повністю рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року у справі №760/1942/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасувати постанову ЕНА №3845894 від 12 січня 2025 року про накладення адміністративного стягнення за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення; закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року по справі №760/1942/25 є незаконним та підлягає скасуванню на підставі ст.ст.315, 317 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам та справа підлягає закриттю.

Здійснюючи розгляд позовної заяви, Солом`янський районний суд міста Києва безпідставно прийшов до висновку про роз`яснення позивачу вимог статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статті 63 Конституції України під час розгляду адміністративної справи працівником патрульної поліції.

Солом`янським районним судом міста Києва, було зроблено висновки по справі №760/1942/25, що не відповідають фактичним її обставинам.

Позивач ставила питання про безпідставність притягнення її до адміністративної відповідальності за статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху), та вказана вимога судом залишалась не розглянута, а зроблені висновки не відповідають фактичним її обставинам.

Факт вчинення адміністративного правопорушення, відбувся 12 січня 2025 року, тобто вже понад визначений можливий термін для притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 10 грудня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії ЕНА №3845894 від 12 січня 2025 року про накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за те, що 12 січня 2025 року о 22:31:25 год. водій керуючи транспортним засобом проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та керував транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_1 , що не належить цьому транспортному знаку, дійсний д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив пункт 2.9.в. ПДР - керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апелянта щодо проїзду перехрестя на заборонений сигнал світлофора, та надання відповідачем доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судова колегія відхиляє, оскільки відповідно до спірної постанови серії ЕНА №3845894 від 12 січня 2025 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - за керування транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_1 , що не належить цьому транспортному знаку, дійсний д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушено пункт 2.9.в. ПДР - керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу (а.с.10).

Щодо вимоги працівників поліції про пред`явлення посвідчення водія ОСОБА_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, колегією суддів враховано наступне.

Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Відповідно до пункту 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

У свою чергу, відповідно до пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Аналогічні положення закріплені в статті 16 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої водій зобов`язаний мати, зокрема при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що законодавством визначено перелік випадків, коли працівник поліції має право вимагати, а водій зобов`язаний надати, зокрема посвідчення водія.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність документів, зазначених в пункті 2.1 Правил дорожнього руху кореспондується із обов`язком водія механічного транспортного засобу мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Разом з тим, за позицією апелянта, останній був безпідставно зупинений працівником поліції, оскільки не вчинив жодного правопорушення та не мав наміру вчинити, а тому вимога працівника поліції пред`явити посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є безпідставною.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суд від 25 вересня 2019 року по справі № 127/19283/17.

Отже, вказані доводи апелянта щодо безпідставної зупинки, жодним чином не спростовують наявність адміністративного правопорушення, вчиненого останнім, а саме порушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Роз`яснення ОСОБА_1 вимог статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статті 63 Конституції України під час розгляду адміністративної справи працівником патрульної поліції підтверджується наданим відповідачем відеозаписом події (export-fs2nz ОСОБА_1 № 470864, 473771.mp4, 06:53 хв запису, 22:27:59 год.).

Щодо неналежного права на захист судова колегія зазначає, що позивач реалізував своє право на захист, звернувшись з даним адміністративним позовом до суду.

Доводи апелянта щодо накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень, матеріалами спірної постанови серії ЕНА №3845894 від 12 січня 2025 року не підтверджуються.

В частині доводів апелянта щодо закінчення терміну притягнення до адміністративної відповідальності судова колегія зазначає, що предметом спірних правовідносин є постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що винесена у день вчинення адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 229, 243, 313, 315, 317, 319, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та не може бути оскаржена.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан