Справа № 592/18521/25
Суддя: Бичков І. Г.
Дата ухвалення: 2025-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/592/287/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Глазько С. О. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії СУ № 2196/2025 від 09.10.2025, що передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

14.11.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії СУ № 2196/2025 від 09.10.2025, що передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, із змісту якого вбачається, що 09.10.2025 т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, що передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 25500 грн. . Відповідно до зазначеної постанови, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_1 ) 27.09.2025 о 12:20 було виявлено, що 04.10.2025 громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії, що підтверджується направленням на ВЛК, витягом з журналу направлень на ВЛК, заявою щодо мотивів відмови від 27.09.2025, відеозаписом з боді-камери. Таким чином, він порушив абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в особливий період. Враховуючи те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 33, ст. ст. 34, 35 КУпАП, він вважає вказану постанову незаконною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на таке. За змістом положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист встановленим шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. У відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, вона була винесена за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 27.09.2025 СУ2196 № 2025. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису) , які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення) ; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Ст. 255 КУпАП в своєму переліку не містить посадових осіб ТЦК та СП на складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 210, 210-1 КУпАП. Під час спілкування зі співробітником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , він повідомив його про те, що він виключений з військового обліку. В підтвердження своїх слів він надав співробітнику ІНФОРМАЦІЯ_4 для огляду свій військовий квиток серії НОМЕР_1 від 09.05.1997, в якому на 26 та 27 аркушах зазначено про те, що 03.05.2023 він був виключений з військового обліку військовозобов`язаних, згідно п/п 6 п. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу та є невійськовозобов`язаним (копію додає до адміністративного позову) . Крім того, він повідомив співробітника ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що до їх приміщення він був доставлений без його згоди, примусово. Однак, його пояснення та надані докази під час складання протоколу враховані не були. Правове регулювання відносин між державою та громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України Про військовий обов`язок і військову службу . Ст. 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу . Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України. Відповідно до п/п 2.4. п. 1. Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду та проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Згідно п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції станом на 04.05.2024) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. 18.05.2024 набув чинності Закон України № 3633-ІХ від 11.04.2024 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової мобілізації та військового обліку , яким п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу було виключено. Ст. 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту. Ч. 2 ст. 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Згідно п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни, які були зняті, звільнені, але не виключені з військового обліку. Оскільки він був саме виключений з військового обліку то повторному взяттю на такий облік він не підлягає. При цьому він був виключений з військового обліку до внесення змін та втрати чинності п.6 ч. 6 ст. 37 вказаного закону. Така правова позиція закріплена у Постанові КАС ВС від 21.05.2025 у справі № 280/2880/24. Оскільки він, відповідно до військово-облікового документу (військовий квиток серії НОМЕР_1 ) , виключений з військового обліку, на нього, як на невійськовозобов`язаного, не розповсюджуються вимоги Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію . Таким чином, факт його виключення з військового обліку свідчить про те, що він більше не є військовозобов`язаним та, відповідно він не мав обов`язку проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби, а відтак взагалі відсутній склад адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значущі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17, від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17. Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом, рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за вказане адміністративне правопорушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 у справі № 263/15738/16-а. Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування. Ст. 283 КУпАП встановлено вимоги щодо змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якій повинні бути викладені всі обставини правопорушення, отримані на підставі дослідження та оцінки доказів в їх сукупності, обґрунтування наявності складу правопорушення. Зокрема, постанова у справі про адміністративне правопорушення має містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався) . Крім того, оскаржувана постанова, винесена з порушенням вимог ст. 283 КУпАП, адже у постанові від 09.10.2025 не розкрито об`єктивну сторону інкримінованого порушення, тобто яким саме чином він ОСОБА_1 не виконав обов`язок чи повинен його взагалі виконувати, зазначено невірну дату вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, 29.09.2025 поштовим відправленням з описом вкладення на адресу відповідача ним була відправлена заява щодо відкладення розгляду справ, у зв`язку з реалізацію свого права на правову допомогу. Дана заява згідно трекінгу поштових відправлень була вручена відповідачеві 30.09.2025, однак в порушення вимог КУпАП розгляд по вищезазначеній справі відкладений був, однак його відповідач не повідомив належним чином про нову дату розгляду вищезазначеного нібито адміністративного правопорушення. Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, що якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а було викладено правову позицію, відповідно до якої: постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значущі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень . Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17. Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування. Відтак, встановлений ст. ст. 279, 280 КУпАП порядок розгляду справи відносно нього було порушено, розгляд справи відбувся за його відсутність, у зв`язку із чим він не міг скористатися своїми правами, передбаченими Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу. В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Згідно ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Ст. 289 КУпАП встановлено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) , - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. П. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України зазначає, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Адміністративний позов подається до Ковпаківського районного суду м. Суми у відповідності до вимог ст. 25 КАС України, тобто за місцем знаходження відповідача. Згідно ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) ; 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові КАС ВС від 26.12.2019 у справі № 724/716/16-а, відповідачем у справах про оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення. Відповідно до п. 7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя. З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби) . Таким чином, належним відповідачами у справі щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення є ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Він повідомляє про те, що ним не було подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 160 КАС України він повідомляє про те, що заходи досудового врегулювання спору не вживались. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 160 КАС України він повідомляє про те, що по даному позову заходи забезпечення доказів не вживались. Керуючись ст. ст. 5, 8, 9, 77, 160, 161, 168 КАС України, він просив: 1. Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення СУ № 2196/2025 від 09.10.2025, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25500 грн. 00 коп. . 2. Розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження (вхідний № 45023/25 від 14.11.2025) (а. с. 1-9) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.11.2025 у справі № 592/13516/25, провадження № 2-а/592/287/25 було поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Було ухвалено прийняти позовну заяву та відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Було ухвалено призначити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні на 01.12.2025 о 11:30 в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми за адресою: м. Суми, вул. Маґістратська, буд. 12, зала судових засідань № 12. Копію ухвали було постановлено направити сторонам. Було ухвалено повідомити відповідачів про наявні в суді матеріали, які підлягають врученню та встановити відповідачам з дня вручення ухвали про відкриття провадження: п`ятиденний строк подати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) , висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову або подати заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та надіслати їх копії іншим учасникам справи; дводенний строк з дня отримання відповіді на відзив подати суду заперечення з надісланням їх копії іншим учасникам справи. Було ухвалено встановити позивачу дводенний строк з дня отримання відзиву подати суду відповідь з одночасним надсиланням іншим учасникам справи. Було ухвалено забезпечити участь учасникам справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за відповідним клопотанням поданим за п`ять днів до судового засідання. Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту підписання. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала набрала законної сили 17.11.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/131918588) .

В судове засідання, призначене на 01.12.2025 на 11:30 сторони, представники сторін не прибули. Про місце, дату та час судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Їхня неявка не перешкоджає розгляду справи, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 3 ст. 268 КАС України.

Ознайомившись із адміністративним позовом, з доданим до нього документами та копіями документів, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 6 ст. 47 КАС України суд не приймає відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Визнання позову розглядається, розцінюється, кваліфікується як одностороннє волевиявлення відповідача, спрямоване на врегулювання спору.

Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 189 КАС України у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог. Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

За таких обставин, оскільки представники відповідачів суб`єктів владних повноважень відзивів на позов без поважних причин не подали, що кваліфіковано судом як визнання позову, оскільки дії позивача, представника позивача та представників відповідачів не суперечать закону та не порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси, оскільки дії представника позивача та представників відповідачів не суперечать інтересам осіб, які вони представляють, відтак суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії СУ № 2196/2025 від 09.10.2025, що передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, слід задовольнити частково. Слід скасувати рішення суб`єкта владних повноважень постанову про накладення адміністративного стягнення № СУ № 2196/2025 від 09.10.2025, винесену т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_5 про накладення адміністративного стягнення СУ № 2196/2025 від 09.10.2025 на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП слід закрити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 9, 72, 77, 139, 243246, 251, 286, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії СУ № 2196/2025 від 09.10.2025, що передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, задовольнити частково.

Скасувати рішення суб`єкта владних повноважень постанову про накладення адміністративного стягнення № СУ № 2196/2025 від 09.10.2025, винесену т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_5 про накладення адміністративного стягнення СУ № 2196/2025 від 09.10.2025 на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Ігор БИЧКОВ