Справа № 522/23563/25
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 522/23563/25

Перша інстанція: суддя Домусчі Л.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

при секретарі судового засідання Худика С.А.,

за участю представника позивача Білоконь Н.О.,

відповідача - ОСОБА_1 , його представника адвоката Колесникової І.О.,

перекладача - Нікішова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2025 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И Л А :

24 жовтня 2025 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м.Одеси з адміністративним позовом до громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

В обґрунтування необхідності затримання відповідача міграційний орган зазначає, що у відношенні громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.02.2023 року прийнято рішення про примусове повернення та забору в`їзду на територію України строком на три роки. Відповідач оскаржив вказане рішення у судовому порядку, однак воно залишено в силі. Позивач рішення від 09.02.2023 року про примусове повернення не виконав.

22.10.2025 року в ході профілактики виявлено відповідача за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33 та складено відносно нього протокол та постанову за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Оскільки відповідач не має офіційних доходів, ним не надано доказів легального працевлаштування, від виконання рішення про примусове повернення ухилявся, позивач вважає за необхідне затримати відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Представник ОСОБА_1 подала відзив на позов, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає на відсутності необхідності затримання відповідача, оскільки його особа є ідентифікованою, він перебуває у шлюбі з громадянкою України, дружина відповідача вагітна, тому його видворення завдасть непоправиму шкоду сім`ї. Крім того відповідача готова взяти на поруки благодійна організація.

Відповідач визнає, що він здійснив адміністративне правопорушення, проте 22.10.2025 року добровільно звернувся до органу ДМСУ, оскільки там зберігався його паспорт, з метою його отримання та бажав добровільно виїхати та потім в`їхати, але під час оформлення заяви про повернення паспорту його було затримано у відділі ДМС. Відповідач наголошує, що не становить загрозу, має поручителя, сім`ю, ідентифікований, тобто існує альтернативний захід.

Також на адресу Приморського районного суду м.Одеси від благодійної організації «Благодійний фонд «Ангели Різдва» надійшло клопотання про взяття на поруки громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 . В обґрунтування клопотання вказується, що відповідач з початку війни активно співпрацює з БО, є носієм англійської мови та надає дітям сприятливу допомогу у вигляді навчальних заходів, допомагав у організації культурно-освітніх заходів.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2025 року позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України залишено без задоволення.

Застосовано до громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , захід, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 289 КАС України, у вигляді взяття на поруки благодійною організацією «Благодійний фонд «Ангели Різдва» (, м. Одеса, вул. 28 бригади (колишня назва Паустовського), 31, кв. 40) громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 4 ст. 289 КАС України, а саме:

1) прибувати до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за графіком визначеним цим органом, для контролю та обліку його перебування;

2) не відлучатися з території Одеської області без дозволу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області;

3) невідкладно повідомляти Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про зміну свого місця проживання.

Контроль за виконанням обов`язків зазначених вище покладено на благодійну організацію «Благодійний фонд «Ангели Різдва» ().

Роз`яснено, що за потреби благодійна організація «Благодійний фонд «Ангели Різдва» () повинна доставити громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до суду чи органу (підрозділу), який подав позов.

Роз`яснено благодійній організації «Благодійний фонд «Ангели Різдва» (), що за невиконання зобов`язань, покладених судом відповідно до частини четвертої цієї статті, поручитель несе відповідальність, визначену законом.

Зобов`язано уповноважених осіб Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України», роз`яснити громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладені на нього рішенням обов`язки.

Роз`яснено Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області, що у разі невиконання іноземцем або особою без громадянства обов`язків, покладених судом відповідно до частини четвертої цієї статті, чи вчинення ним (нею) порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, уповноважений орган (підрозділ) може звернутися до адміністративного суду з позовною заявою про затримання такої особи з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Зокрема, апелянт вказує, що вибір заходу із визначених в ч.1 ст.289 КАС України здійснюється на розсуд центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Службою безпеки України про що й подається відповідна позовна заява до суду. При цьому, у згаданій статті не передбачено можливості зміни заходу в ході розгляду справи за клопотання відповідача, а враховуючи логіку норм процесуального закону, зміна заходу можлива лише за ініціативою позивача, тобто як зміна позовних вимог.

В аспекті наведеного апелянт вважає порушенням норм процесуального права відмову у задоволення позову ГУ ДМС та одночасне застосування до відповідача взяття на поруки.

Крім того міграційний орган наголошує, що суд першої інстанції не зазначив жодного критерію та не провів жодної перевірки того, що благодійна організація «БФ «АНГЕЛИ РІЗДВА» є такою, що заслуговує на «особливу довіру», як це передбачено ч.5 ст.289 КАС України.

Окремо апелянт вказує, шо БО «БФ «АНГЕЛИ РІЗДВА» офіційно у встановленому процесуальним законодавством порядку до суду першої інстанції з письмовим зобов`язанням не зверталась, що є порушенням ч.5 ст.289 КАС України.

Резюмуючи наведене вище, апелянт вказує як на порушення самої процедури взяття відповідача на поруки, так і на відсутності достатніх обґрунтувань для застосування відповідного заходу.

В той же час, міграційний орган наголошує на необхідності затримання відповідача з метою забезпечення його примусового видворення з мотивів, які наведенні у позовній заяві.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

22.10.2025 року працівниками ГУ ДМС в Одеській області виявлено громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . 22.10.2025 о 13 годині 10 хвилин, і затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії МОД № 000314 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУПАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення.

ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться незаконно.

22.10.2025 року за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 203 КУпАП, стосовно громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення від 22.10.2025року серії ПР МОД № 012447 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 22.10.2025 року серії ПН МОД № 012545 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень.

22.10.2025 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 000619 про примусове видворення з України громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що відповідач не виконав рішення про примусове повернення, проживає на території України без документів на право проживання та офіційно не працевлаштований, що у сукупності свідчить про ухилення відповідача від виконання рішення про примусове видворення.

Відмовляючи в задоволені позову міграційного органу, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання відповідачем в установлений строк рішення про примусове повернення від 09.02.2023 року відбулось внаслідок його оскарження в судовому порядку та сплин строку виконання (до 19.02.2023 року) на момент набрання законної сили судового рішення (31.05.2023 року). Також суд врахував факт знаходження паспорту відповідача у позивача та визнав це поважною причиною невиїзду іноземця з території України. До того ж суд констатував відсутність доказів, які б підтверджували існування ризиків того, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення. За таких обставин суд вважав затримання іноземця надмірним заходом, який не відповідає критерію співмірності та необхідності.

В той же час, застосовуючи захід, визначений ст. 289 КАС України взяття на поруки, суд врахував надану позитивну характеристику відповідача, його залучення до участі у благодійних ініціативах БО «БФ «АНГЕЛИ РІЗДВА», наявність вагітної дружини та взяті на себе зобов`язання БО, зокрема, доставити громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до суду чи органу (підрозділу), який подав позов.

Судова колегія не погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Згідно ч. 2 ст.289 КАС України заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.

Тобто, у кожному конкретному випадку, якщо відповідний адміністративний позов про затримання іноземця або особи без громадянства подано з метою ідентифікації особи, забезпечення примусового видворення чи реадмісії, повинні братись до уваги конкретні фактичні обставини, які доводять той факт, що особа перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії, існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

В даному випадку учасники справи не заперечують, а матеріалами підтверджується наявність у громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) дійсного паспортного документу та факт ідентифікації особи.

Як слідує з обґрунтування позовної заяви, міграційний орган вказує на наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилитиметься від виконання рішення про примусове видворення.

Отже, у межах даної справи на суд покладається зобов`язання встановити наявність/відсутність підстав вважати, що відповідач ухилитиметься від виконання рішення про примусове видворення та на підставі висновків вирішити, який захід забезпечення необхідно застосувати чи взагалі відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до обставин, які встановлені під час розгляду даної справи, 09.02.2023 року стосовно громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення № 57 про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано останнього залишити територію України до 19.02.2023 року. Заборонено в`їзд на територію України на три роки до 09.02.2026 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач оскаржив його в судовому порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2023 року по справі № 522/3178/23 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2023 року по справі № 522/3178/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2023 року скасовано в частині в частині заборони йому в 'їзду на територію України строком на 3 роки до 09.02.2026 року.

Прийнято в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області від 09.02.2023 року в частині заборони йому в`їзду на територію України строком на 3 роки до 09.02.2026 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області від 09.02.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни гр. Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 в частині заборони в їзду на територію України строком на 3 роки до 09.02.2026 року.

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2023 року залишено без змін.

17.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС в Одеській області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Причиною виїзду з країни громадянської належності відповідачем вказано, що в результаті традиційного конфлікту з приводу титулу вождя загинули його батьки та рідний брат, через що дядько всиновив його. У 2019 році шукача захисту виключили із вищого навчального закладу на території України через неможливість здійснення подальшої оплати за навчання. Потім ОСОБА_1 дізнався, що його дядько продав свою власність та взяв позику в невідомої банди на території Нігерії, щоб допомогти з оплатою за навчання, а потім через деякий час він дізнався, що дядько був вбитий з боку банди у жовтні 2021 року.

Наказом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 09.03.2023 року № 49 ОСОБА_1 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач оскаржив його в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 року по справі № 420/5262/23 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ГУ ДМС в Одеській області. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу позивача повернуто. Рішення набрало законної сили 06.11.2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19.03.2024 року касаційну скаргу повернуто.

Отже, з моменту ухвалення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2023 року по справі № 522/3178/23 ОСОБА_1 був зобов`язаний вчинити дії для залишення території України, однак він ініціював процедуру визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. На час перебування у процедурі шукача захисту був документований посвідкою. З моменту набрання законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 року по справі № 420/5262/23 (06.11.2023 року) ОСОБА_1 не мав законних підстав для ухилення від виконання рішення про примусове повернення.

Також відповідно до матеріалів справи дружина відповідача уклала договір оренди двокімнатної квартири у м. Києві (а.с.122-128), однак з наданих у судовому засіданні пояснень вона разом з позивачем продовжує проживати у м.Одесі, конкретну адресу зазначити не змогла.

Крім того, відповідач перебуває на території України незаконно, офіційно не працевлаштований, у нього відсутній дохід, його дружина на час розгляду справи є вагітною, тому також не має можливості фінансово забезпечувати родину чи сприяти його виїзду до країни громадянської належності чи третьої країни.

З огляду на попередній характер поведінки відповідача, відсутності стабільного доходу та постійного місця проживання, колегія суддів вважає, що існує обґрунтований ризик того, що відповідач буде ухилятись від виконання рішення про примусове видворення, тому судова колегія вбачає підстави для застосування у відношенні до ОСОБА_1 одного з заходів, передбачених, ч.1 ст. 289 КАС України:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Визначаючи міру застосування заходу, колегія суддів враховує положення пункту «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У пункті 103 рішення Європейського суду з прав людини від 17.04.2014 у справі «Анатолій Руденко проти України», яке стало остаточним 17.07.2014 (№ 50264/08), указано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту «e» пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах «Вітольд Літва проти Польщі», заява №26629/95, і «Станєв проти Болгарії» [ВП], заява №36760/06).

Суд наголошує, що відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції мається на увазі фізична свобода особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Таким чином, застосування до відповідача затримання можливо у разі відсутні підстав для застосування застави чи взяття його на поруки.

Заяви щодо застосування застави не подавалось.

Відповідно до обставин даної справи, до суду першої інстанції звернулась БО «БФ «АНГЕЛИ РІЗДВА» з заявою про взяття на поруки ОСОБА_1 .

Досліджуючи вказану заяву, колегія суддів зауважує, що вона не містить жодного обґрунтування щодо забезпечення видворення відповідача. БО «БФ «АНГЕЛИ РІЗДВА» у поданій заяві не брала на себе жодних зобов`язань щодо вчинення дій направлених на виїзд Аденуга Олувасейї Ебенезер за межі України.

Крім того колегія суддів ставить під сумнів практичну реалізацію контролю БО «БФ «АНГЕЛИ РІЗДВА» за місцезнаходженням відповідача з огляду на відсутність відомостей щодо його місця проживання у м. Одесі.

Як вже зазначено, положення статті 289 КАС України направлено на забезпечення рішення про примусове видворення особи щодо якої існують певні ризики, а визначені ч.1 вказаної статті заходи направлені усунення існуючих ризиків.

В даній справі встановлено ряд обставин, які впливають на можливість ОСОБА_1 самостійно покинути територію України. До об`єктивних ризиків відноситься: відсутність у відповідача офіційних джерел доходу для оплати квитків чи транспорту, відсутність постійного місця проживання призведе до неможливості виконанні рішення про примусове повернення відповідача до країни походження, в разі якщо останнього не буде поміщено до пункту тимчасового перебування та суб`єктивні попереднє тривале ухиленні від виконання рішення міграційного органу та відсутність дій, направлених на легалізацію перебування в Україні.

Водночас, подана заява БО «БФ «АНГЕЛИ РІЗДВА» жодним чином не нівелює наведені вище ризики та не сприяє виконанню рішення про примусове видворення відповідача, тому не може бути прийнята судом.

До того ж на користь відсутності у відповідача наміру самостійно виїхати за межі України свідчать доводи поданого ним відзиву на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечує проти видворення з мотивів наявної у нього сім`ї та можливих ризиків повернення до Республіки Нігерія.

Крім того, як вже зазналось, законодавець пов`язує необхідність поміщення іноземця до пункту тимчасового перебування саме з фактом перебування на території України без законних підстав, ухилення від виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, прийняття у відношенні особи рішення про примусове видворення за межі України. При наявності вказаних обставин, іноземець або особа без громадянства має бути поміщена до пункту тимчасового тримання для її примусового видворення за межі України.

Відповідно до ч.11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

З урахуванням вищевикладеного, відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст.317 КАС України колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців.

Керуючись ст.ст. 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2025 року скасувати та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог.

Затримати з метою забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців по 21 квітня 2026 року, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко