Справа № 240/17970/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/17970/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Н.М.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

11 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся ло суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 11/в від 26.07.2024 року, в частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, а також зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 25% втрати працездатності внаслідок отриманої травми під час захисту Батьківщини, мотивовану встановленням втрати працездатності понад тримісячний термін після звільнення. Пояснює, що необхідною передумовою для визначення медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) ступеня втрати працездатності являється наявність документа військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювання. Таким документом є витяг з протоколу засідання штатної Центральної військово-лікарської комісії від 18.09.2023 року № 3069, якою зазначено травма, поранення, так пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі вищевказаного протоколу, МСЕК видано довідку про ступінь втрати працездатності та підстави такої втрати. При цьому, зауважує, що у визначений законом термін позивач не мав об`єктивної можливості звернутися до уповноваженого органу із заявою про призначення вказаної одноразової грошової допомоги.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до 14.11.2022 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу т.в.о командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.11.2022 року № 310.

Довідкою військової частини від 28.02.2023 року № 2665 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) встановлено, що 22.09.2022 року позивач отримав мінно-вибухову травму: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Вогнепальне осколкове дотичне поранення лівої надбровної ділянки. Вказану травму отримав за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 , не в стані алкогольного сп`яніння, поблизу АДРЕСА_1 .

Довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2023 року № 2664 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) встановлено, що 29.10.2022 року позивач отримав мінно-вибухову травму: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Акубаротравма. Посттравматичний середній отит. Посттравматичний двобічний кохлеарний неврит. Вказану травму отримав за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 , не в стані алкогольного сп`яніння, поблизу АДРЕСА_1 .

Витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Центральної ВЛК ЗСУ від 18.09.2023 року № 3069 встановлено наступне.

Повторні мінно-вибухові травми (від 22.09.2022 - ЗЧМТ, струс головного мозку та від 29.10.2022 - ЗЧМТ, струс головного мозку, акубаротравма) сержанта запису ОСОБА_1 , 1980 року народження, що підтверджуються довідками про обставини травми від 28.02.2023 № 2664 та від 28.02.2023 № 2665, які видані ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 , що в подальшому призвели до наслідків мінно-вибухової травми (22.09.2022, 29.10.2022) у вигляді вегето-судинної дистонії, астено-цефалгічного синдрому з вестибуло-атактичними розладами, хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості, що підтверджується військово-обліковими медичними документами - ТРАВМИ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНІ ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ.

Довідкою МСЕК від 25.01.2024 року позивачу встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

З метою отримання одноразової грошової допомоги внаслідок втрати працездатності, встановленої п.7 ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач звернувся до уповноважених органів, однак отримав відмову, оформлену витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 11/в від 26.07.2024 року. Підставою для прийняття вказаного рішення слугував факт встановлення ступеня втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини у понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992р. № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-XII.

Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ регламентовано питання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII).

Постановою КМУ від 25.12.2013 року № 975 затверджений "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі - Порядок №975).

Згідно із положеннями пункту 3 цього Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Абзацом другим пункту 7 Порядку № 975 визначено, що у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Колегія суддів зазначає, що аналіз вищевказаних положень Закону № 2011-ХІІ та Порядку №975 дозволяє дійти висновку про те, що право звільненої з військової служби особи на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності обмежено:

тримісячним строком для встановлення такій особі часткової втрати працездатності, що рахується з дня звільнення такої особи з військової служби;

причинами отримання такою особою поранення (контузії, травми або каліцтва) або захворювання, оскільки останні повинні бути набуті особою саме під час виконання нею обов`язків військової служби.

Встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).

Вищезазначене підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 23.10.2018 року у справі № 161/69/17 та від 12.03.2019 року у справі №760/18315/16-а, у яких колегія суддів Верховного Суду дійшла обґрунтованого висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість в будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права; таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.

Таким чином, суд дійшов висновку, що встановлений законодавством тримісячний строк для встановлення особі часткової втрати працездатності відраховується з дня звільнення такої особи з військової служби, є преклюзивним і підлягає поновленню лише у виключних випадках у зв`язку із наявністю об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, що підтверджені доказами, належність яких повинна бути перевірена уповноваженим органом або судом.

Позивача звільнено з військової служби 14.11.2022 року, тобто тримісячний строк закінчився 14.02.2023 року, а довідка МСЕК про встановлення часткової втрати працездатності датована 25.01.2024 року.

Колегія суддів зазначає, що підставою звільнення позивача з військової служби була наявність батька дружини із числа осіб з інвалідністю І групи. При цьому умовою такого звільнення є відсутність у особи з інвалідністю інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати. Окрім того, висновку МСЕК про встановлення часткової втрати працездатності позивача передували його обстеження.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем пропущений тримісячний строк з об`єктивних, незалежних від нього причин, а відтак, оскаржуване рішення про відмову у здійсненні нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги в зв`язку з пораненням під час захисту Батьківщини є протиправним та підлягає скасуванню, а адміністративний позов - задоволенню.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.