Справа № 340/5334/25
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 340/5334/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Казанчук Г.П.) в адміністративній справі №340/5334/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Кашерну Віту Василівну, звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, збільшену до 100000 гривень, за період з 26.10.2024 по 12.11.2024, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, збільшену до 100000 гривень, за період з 26.10.2024 по 12.11.2024, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.

Ухвалою суду від 03.09.2025 залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 та встановлений десятиденний строк для усунення її недоліків.

На усунення недоліків позовної заяви представник позивача через систему Електронний суд 12.09.2025 надіслав заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до суду. Вказана заява зареєстрована канцелярією суду 15.09.2025. Сукупність доводів представника позивача, викладених у поданій заяві вище вказує на те, що останній вважає, що відлік строку звернення до суду слід рахувати з дня закінчення місячного строку для розгляду відповідачем заяви позивача від 13.05.2025 з проханням виплатити додаткову грошову винагороду з доданими до неї нотаріально завіреними копіями документів (в т.ч. висновку ВЛК).

Ухвалою суду від 22.09.2025 визнані неповажними причини пропуску строку до суду та відмовлено у поновленні строку звернення до суду. Позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати її, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Учасники справи не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали суду першої інстанції від 03.09.2025 про залишення позову без руху та надання позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, у разі необхідності подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, 12.09.2025 представник позивача подав суду клопотання про поновлення строку звернення до суду.

У клопотанні позивач вказав, що відлік строку звернення до суду слід рахувати з дня закінчення місячного строку для розгляду відповідачем заяви позивача від 13.05.2025 з проханням виплатити додаткову грошову винагороду з доданими до неї нотаріально завіреними копіями документів (в т.ч. висновку ВЛК). також зазначав про нерозгляд відповідачем поданого рапорту про виплату спірних сум.

Суд першої інстанції ухвалою від 22.09.2025 визнаючи неповажними підстави пропуску строку звернення до суду, відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку і повертаючи позов дійшов наступних висновків.

Так суд зазначив, що доводи клопотання позивача, на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду, проходження ВЛК, після звільнення з військової служби жодним чином не впливає на процедуру отримання додаткової допомоги згідно з вимогами постанови КМУ від 28.02.2022 №168, оскільки право на отримання вказаної допомоги позивач набув у листопаді 2024 року. Отже, у грудні 2024 року, отримавши грошове забезпечення за листопад, розпочався відлік тримісячного строку на звернення до суду (частина 1 статті 233 КЗпП). Проте, звільнення позивача у січні 2025 року, фактично змінили процесуальні підстави для звернення до суду (частини 2 статті КЗпП). Проте, і в цьому разі, звернення до суду відбулось із пропуском тримісячного строку звернення до суду. Отже, об`єктивно, відсутні підстави які б перешкоджали позивачу своєчасно звернутись до суду, оскільки жодного доводу, який би об`єктивно свідчив про неможливість своєчасного звернення до суду, у заяві про поновлення строку не вказано.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, доходить наступних висновків.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції щодо недотримання позивачем строків звернення до суду визначених ст. 233 КЗпП України, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду щодо застосування вказаної норми.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

На стадії апеляційного провадження спірним є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, предметом якого є порушення відповідачами законодавства про виплату грошового забезпечення (додаткової винагороди) відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

З метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у правовідносинах щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду здійснила перегляд судового рішення у справі №460/21394/23.

У постанові від 21.03.2025 судова палата касаційного адміністративного суду відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного адміністративного суду, зокрема, від 29.01.2025 у справі №500/6880/23 та від 28.08.2024 у справі №580/9690/23, у яких Верховним Судом до правовідносин щодо перерахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовця за 2016-2018 роки застосовано статтю 233 КЗпП України у редакції, що набула чинності з 19.07.2022, оскільки саме вона була чинною на момент звернення позивачів до суду із позовом (02.08.2025).

У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ).

Отже Судова палата касаційного адміністративного суду сформувала єдиний підхід до нових змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, а саме: такі зміни не поширюються на події, які мали місце до 19.07.2022. Зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належить працівнику за період до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.

Застосовуючи зазначений підхід при вирішення цієї справи, апеляційний суд зазначає, що спірний період з 26.10.2024 по 12.11.2024 стосується норми ст. 233 КЗпП України в редакції після набрання чинності Законом №2352-IX .

Отже до заявлених позовних вимог, які стосуються періоду після зміни приписів статті 233 КЗпП України, ураховуючи щомісячний характер нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, застосуванню підлягають положення частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX, яка початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Наведене свідчить, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову варто обчислювати з моменту, отримання працівником (військовослужбовцем) підтверджуючої довідки про нараховані та виплачені суми заробітної плати (грошового забезпечення).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений зі служби 11 січня 2025 року.

Він не спростовує тієї обставини, що йому було відомо про нездійснення нарахування і виплати йому спірних сум (додаткової винагороди), що було підставою звернення до відповідача з рапортом 08.01.2025.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що направлення позивачем до відповідачів звернень/запитів та отримання листа не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, а свідчить лише про час, коли позивач виявив зацікавленість до стану своїх прав та почав вчиняти активні дії щодо реалізації своїх прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а фактично є штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

Проте висновки суду першої інстанції про відмову у поновленні строку звернення до суду з цим позовом є помилковими.

Суд не надав належної оцінки поданим доказам як на підтвердження обставин, що можливо врахувати для поновлення пропущеного строку звернення до суду, а саме: щодо отримання позивачем вибухової травми, проходження лікування, звільнення з військової служби та подання рапорту про здійснення виплати додаткової винагороди. Рапорт отриманий відповідачем 10.01.2025, проте докази його розгляду відсутні.

Так, на переконання колегії суддів, позивач наводить підстави пропуску строку звернення до суду у заявах від 01.08.2025 та 12.09.2025, які можливо врахувати і вирішити питання щодо поновлення пропущеного строку.

За таких підстав колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про не наведення позивачем поважності підстав пропуску строку звернення до суду та не поновлення його.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 317, 320, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року в адміністративній справі №340/5334/25 скасувати, матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення на не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак