Справа № 340/7504/25
Суддя: О.А. ЧЕРНИШ
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/7504/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (25006, м. Кропивницький, вул. Театральна, 6/7)

про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 31.10.2025 року про закінчення виконавчого провадження №78783440.

Позов мотивував тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №78783440 щодо примусового виконання виконавчого листа №340/4438/24 про зобов`язання начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області допустити ОСОБА_1 до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною. Позивач стверджує, що боржник досі не виконав рішення суду, позаяк не видав акт (наказ, розпорядження) про допуск його до роботи і не допустив його до роботи. Попри це, державний виконавець 31.10.2025 року винесла постанову про закінчення виконавчого провадження. Позивач вважає цю постанову протиправною та просить суд її скасувати.

Ухвалою судді від 18.11.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що виконавче провадження №78783440 було відкрите 06.08.2025 року з метою примусового виконання виконавчого листа №340/4438/24 від 13.05.2025 року, виданого Кіровоградським окружним адміністративним судом. Цей суд 23.10.2025 року постановив ухвалу про прийняття звіту начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області про виконання судового рішення. Ця ухвала суду свідчить про те, що боржник виконав рішення суду. На цій підставі державний виконавець 31.10.2025 року винесла постанову про закінчення виконавчого провадження згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". Доводячи правомірність оскаржуваної постанови, представник відповідача просила суд у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, їх неприбуття відповідно до частини 3 статті 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в порядку письмового провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 перебуває на державній службі, займає посаду заступника начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області.

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілової Л.В. із заявою про допуск його до роботи на умовах неповного робочого часу.

Начальник Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілова Л.В. відмовила у задоволенні цієї заяви через відсутність підстав, передбачених частиною 3 статті 56 Закону України "Про державну службу".

Позивач не погодився з такими діями та у липні 2024 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з відповідним позовом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 року в адміністративній справі №340/4438/24, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілової Л.В. щодо відмови у допуску ОСОБА_1 до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною. Зобов`язано начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілову Л.В. допустити ОСОБА_1 до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною.

Вказані рішення суду 20.03.2025 року набрали законної сили.

Кіровоградський окружний адміністративний суд 13.05.2025 року видав ОСОБА_1 виконавчий лист №340/4438/24 про виконання зобов`язальної частини рішення суду.

У серпні 2025 року позивач пред`явив виконавчий лист для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Борисенко Л.П. від 06.08.2025 року відкрито виконавче провадження №78783440 з виконання виконавчого листа №340/4438/24 та зобов`язано боржника - начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілову Л.В. - виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Начальник Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілова Л.В. листом від 19.08.2025 року повідомила державного виконавця про неможливість виконання судового рішення про допуск ОСОБА_1 до роботи на умовах неповного робочого часу через скорочення посади, яку він займав. З метою виконання рішення у справі №340/4438/24 вона звернулася до голови Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області з доповідною запискою від 09.04.2025 року з пропозицією внести відповідні зміни в структуру Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області, однак наразі такі зміни не внесені, а посада заступника начальника служби не передбачена. Стягувач ОСОБА_1 відмовився вийти на роботу на іншу посаду.

Згодом начальник Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілова Л.В. 29.10.2025 року направила державному виконавцю ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 року у справі №340/4438/24, якою прийнято звіт відповідача про виконання рішення суду.

Державний виконавець 31.10.2025 року винесла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частити 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) та повернула виконавчий лист №340/4438/24 до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Позивач не погодився з цією постановою державного виконавця та 03.11.2025 року звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (надалі - Закон №1404-VIII) установлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

У статті 1 Закону №1404-VIII зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У статті 18 Закону №1404-VIII наведені обов`язки і права виконавців.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Розділом VIII Закону №1404-VIII унормований порядок виконання рішень немайнового характеру, а статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" установлений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною 3 статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У статті 39 Закону №1404-VIII наведені підстави закінчення виконавчого провадження та частиною 1 цієї статті передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню зокрема у разі: 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частин 2, 3 статті 39 Закону №1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-18, 19-1 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Частиною 2 статті 40 Закону №1404-VIII установлено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Верховний Суд у постанові від 16.01.2025 року у справі №580/1226/24 вказав, що виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення. Закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. Водночас джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

У разі закінчення виконавчого провадження з підстави, визначеної в пункті 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження завершується, виконавчий документ повертається до суду, який його видав, і стягувач вже не має права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

У спірних правовідносинах державний виконавець у виконавчому провадженні №78783440 виконувала рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 року в адміністративній справі №340/4438/24, яким зобов`язано начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілову Л.В. допустити ОСОБА_1 до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною.

Відповідно до частини 3 статі 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Згідно зі статтею 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 381-1 КАС України передбачено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Відповідно до статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 382 КАС України передбачено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд установив, що за ініціативою позивача суди здійснювали судовий контроль за виконанням рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 року в адміністративній справі №340/4438/24.

Так, у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/4438/24 із заявою в порядку статті 382 КАС України про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення. Посилався на те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 року у справі №340/4438/24 заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено. Зобов`язано начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілову Л.В. подати звіт про виконання рішення суду у строк один місяць з дня набрання законної сили ухвалою про встановлення судового контролю.

Начальник Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілова Л.В. 13.10.2025 року подала до суду звіт, у якому повідомила, що посада заступника начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області, яку Мурзак С.В. займав на час виходу у відпустку по догляду за дитиною, відсутня в структурі Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області, затвердженій наказом Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками №66-к від 12.03.2024 року, тому допуск позивача до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною на цій посаді є неможливим. ОСОБА_1 запропоновані вакантні посади, за якими він міг би реалізовувати своє право, гарантоване частиною 4 статті 18 Закону України "Про відпустки" та частиною 9 статті 179 КЗпП України, у період його перебування у відпустці по догляду за дитиною. Однак позивач не висловив своєї згоди на виконання роботи на умовах неповного робочого часу або вдома за однією із запропонованих посад.

Кіровоградський окружний адміністративний суд ухвалою від 23.10.2025 року прийняв цей звіт.

Фактично ця ухвала суду стала підставою для прийняття державним виконавцем спірної постанови від 31.10.2025 року про закінчення виконавчого провадження №78783440 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII.

Між тим, позивач не погодився із висновками, наведеними в ухвалі суду від 23.10.2025 року, та подав не неї апеляційну скаргу.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 року у справі №340/4438/24 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. У цій постанові суд апеляційної інстанції вказав, що суд першої інстанції, прийнявши звіт відповідача, припинив здійснення судового контролю попри те, що судове рішення відповідачем, на якого судом покладено обов`язок щодо виконання цього рішення, фактично виконано не було.

Такі висновки суду апеляційної інстанції спростовують твердження відповідача про повне фактичне виконання рішення суду в повному обсязі згідно з виконавчим документом та про наявність обставин для закінчення виконавчого провадження.

Суд вважає, що оскаржувана постанова державного виконавця від 31.10.2025 року про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Тож така постанова є протиправною, а позов ОСОБА_1 про її скасування слід задовольнити.

Судові витрати сторони у справі не понесли.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 268, 269, 287 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.10.2025 року про закінчення виконавчого провадження №78783440.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 10-денний строк, установлений статтею 287 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. ЧЕРНИШ