Справа № 569/24318/25
Суддя: Кучина Н. Г.
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Ярошенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

11.11.2025 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6087601 від 05.11.2025, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП.

Зазначає, що після зупинки авто до нього підійшла працівник патрульної поліції Кожан А.В. та повідомила його про те, що він буцімто порушив п. 12.9 "Швидкість руху" Правил дорожнього руху України, перевищивши максимальну швидкість руху у 70 км/год. більш ніж на 20 км/год., зокрема, на ділянці дороги, де встановлено дорожній знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості".

Указане порушення, зі слів поліцейської, було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості "TruCam" (ТС008459) призначене для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, іншим працівником УПП в Житомирській області ДПП.

В обгрунтування вказаних позовних вимог вказує на те, що в подальшому працівники поліції на його прохання продемонстрували та пояснили ручне розміщення засобів для вимірювання та фіксації швидкості, а саме: відсутність будь-якого стаціонарного закріплення вищевказаного вимірювального пристрою "TruCam" (ТС008459), у тому числі на однострої, службовому транспортному засобі, а також його не змонтованість та не розміщення по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Вважає, що вказана постанова є незаконною та необгрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а справа закриттю.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача Ярошенко О.М. від 20.11.2025 вказує на те, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню.

Вважає, що основними доводами адміністративного позову є те, що поліцейський тримав прилад ТruCam в руках, не надав позивачу жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження вчиненого ним правопорушення.

Ухвалою суду від 12 листопада 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях до справи.

Представник відповідача Ярошенко О.М. просила у позові відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні суду пояснив, що знайомий з позивачем, оскільки вони разом працюють у ТДВ "Рівнехолод". Він перебував у той момент в автомобілі. Вони їхали у відрядження у м. Київ. За кермом перебував ОСОБА_1 . Погода була не сприятлива для руху, були свідками декількох аварій. Вони рухались по об`їзній дорозі Житомира. На запитання представника відповідача щодо наявності знака, відповів, що були погані погодні умови, а тому не може стерджувати, що бачив навіть автомобіль працівників поліції з проблисковими маячками, а не тільки дорожній знак, який обмежував швидкість руху автомобіля. Він особисто вийшов із автомобіля та запитав у працівників поліції, де саме стоїть знак, проте йому відповіли, щоб вони самі поїхали і подивилися.

Заслухавши учасників справи, свідка, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6087601 від 05.11.2025, ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що він 05.11.2025 о 09 год. 27 хв. на 225 км а/д М-06 рухався зі швидкістю 96 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості 70 км/год", чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше ніж на 20 км/год. Швидкість вимірювалась Trucam TC008459. Фіксація П/В Motorola vb400: 475817, 475545, чим порушив п. 12. 9. б. ПДР.

Згідно з ч. 1 ст 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу положень пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

На виконання приписів частини п`ятої статті 14 Закону 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено попередньо, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до практики Верховного Суду приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення (постанова від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а, від 05 березня 2020 року у справі №607/7987/17).

Суд звертає увагу на те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Лише доказ фіксації, який долучений до постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а не сама постанова, без зазначення у ній належних доказів вчинення такого правопорушення, підтверджує обставини та подію щодо вчинення правопорушення та накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним по справі.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач ОСОБА_1 в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» порушив швидкісний режим, визначений п. 12.9 ПДР України, більш ніж на 20 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини, щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», це здійснення вимірювання швидкості руху приладом «TruCam LTI 20/20» (ТС008459).

Окрім цього, з матеріалів цієї адміністративної справи, а також відповідно до пояснень (додаткових пояснень) позивача ОСОБА_1 , викладених безпосередньо в заяві по суті справи (позовній заяві), заявах з процесуальних питань, додаткових поясненнях суду, показань свідка ОСОБА_2 , а також інших доказів, вбачається відсутність будь-яких доказів (фотознімки та/або відео-фіксація та/або схема організації дорожнього руху та/або відомості про встановлення дорожніх знаків чи нанесення дорожньої розмітки на ділянці дороги, тощо), щодо місця знаходження дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» в 70 км/год., як зазначено в оскаржуваній постанові, із серією та номером ЕНА № 6087601 від 05.11.2025 та зони його дії від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення, у тому числі, відповідної дорожньої розмітки, а також дорожнього знаку 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», на ділянці асфальтної дороги, зокрема, як зазначено в оскаржуваній постанові, із серією та номером ЕНА № 6087601 від 05.11.2025, а саме: «ЖИТОМИРСЬКА, ЗВЯГЕЛЬСЬКИЙ, ТРАСА М-06 225 КМ», а також як зазначено у роздруківці з приладу «TruCam LTI 20/20» (ТС008459), а саме: «Street Name: АД М-06 225КМ (Code: ) Latitude 50°37'21.86"N Longitude 27°39'35.25"E».

Таким чином, посилання відповідача (співвідповідача) в оскаржуваній постанові на докази, щодо фактичної зони дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення, є ключовим для вирішення питання, щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п. 12.9 ПДР України більш ніж на 20 км.

За відсутності покликання відповідача (співвідповідача) в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту, необхідно прийти до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача ОСОБА_1 саме в зоні дії означеного вище дорожнього знаку, зокрема, з перевищенням швидкості понад 20 км.

Відтак, відповідач (співвідповідач), в особі патрульної поліцейської Кожан А.В., яка фактично розглянула справу, не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем ОСОБА_1 .

Стосовно ж відео-фіксації з нагрудних камер, розташованих на форменому одязі працівників патрульної поліції, суд приходить до висновку, що такі докази є неналежними та недопустимим, оскільки проведена відео-фіксація, в аспекті пояснень позивача, показань свідка ОСОБА_2 , а також інших доказів, не підтверджує належним чином обставин, щодо зони дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту, окрім того вказана відео-фіксація не була покладена в основу прийняття оскаржуваної постанови як доказ.

19.11.2025 до матеріалів судового провадження (адміністративної справи), шляхом подання до суду відзиву на позовну заяву, із додатком, було долучено відповідні докази, які на думку відповідача (співвідповідача) підтверджують вчинення позивачем ОСОБА_1 правопорушення, яке ставиться йому у вину, а також фіксацію вказаного правопорушення та розгляду справи поліцейськими, у тому числі, рух автомобіля позивача в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», а саме (як зазначено у додатку до відзиву на позовну заяву від 19.11.2025):

1)Відповідь_Служби_відновлення_та_розвитку_інфраструктури (містить лише інформацію станом на 22.01.2025, тобто поза межами події адміністративного правопорушення, що мала місце 05.11.2025 о 09:27 год. 09:37 год., а також не містить достовірних та достатніх даних, у тому числі, необхідних геолокаційних даних (GPS-даних), щодо місця розташування дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» у межах події адміністративного правопорушення, що мала місце 05.11.2025 о 09:27 год. 09:37 год., а також не підтверджується актуальною схемою організації дорожнього руху, тощо);

2)export-k4sr3 (відеозапис із відео-реєстратора працівників патрульної поліції, який, серед іншого, не містить будь-яких даних, у тому числі, необхідних геолокаційних даних (GPS-даних), щодо місця розташування дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» у межах події адміністративного правопорушення, що мала місце 05.11.2025 о 09:27 год. 09:37 год., а також не підтверджується актуальною схемою організації дорожнього руху, тощо);

3)_B4200_1105_092852 (відеозапис із лазерного вимірювача швидкості «TruCam» (ТС008459), який, серед іншого, не містить будь-яких даних, у тому числі, необхідних геолокаційних даних (GPS-даних), щодо місця розташування дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» у межах події адміністративного правопорушення, що мала місце 05.11.2025 о 09:27 год. 09:37 год., а також не підтверджується актуальною схемою організації дорожнього руху, тощо);

4)Розташування дорожніх знаків 225 км_М06_в напрямку Києва (відеозапис із невідомого пристрою, що не дозволяє провести аутентифікація відеозапису, який не містить будь-яких даних, щодо дати та часу відео-фіксації, виконаний сонячного дня, а не в аналогічних несприятливих погодних умовах (дощ (мряка), туман), тобто здійснений поза межами події адміністративного правопорушення, що мала місце 05.11.2025 о 09:27 год. 09:37 год., а також не містить будь-яких даних, у тому числі, необхідних геолокаційних даних (GPS-даних), щодо місця де проведено відео-зйомку, тобто здійснений поза межами місця руху автомобіля позивача та його подальшої зупинки працівниками поліції, що мало місце 05.11.2025 о 09:27 год. 09:37 год., а також не підтверджується актуальною схемою організації дорожнього руху, тощо);

5)Фото з приладу TruCam, що є додатком до постанови серії ЕНА_ 6087601 від 05.11.2025 (не містить будь-яких даних, у тому числі, необхідних геолокаційних даних (GPS-даних), щодо місця розташування дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» у межах події адміністративного правопорушення, що мала місце 05.11.2025 о 09:27 год. 09:37 год., а також не підтверджується актуальною схемою організації дорожнього руху, тощо).

Таким чином, вказані докази є неналежними та недопустимими, оскільки в оскаржуваній постанові із серією та номером ЕНА № 6087601 від 05.11.2025, у тому числі, у пункті 7 постанови, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не зазначено (немає посилань), що до такої додаються фото та/або відео з приладу «TruCAM» (ТС008459) та/або будь-які інші докази в справі про адміністративне правопорушення, вичерпний перелік яких передбачено ст. 251 КУпАП, водночас, ряд доказів не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх відомостей про їхнє збирання (створення) відповідним суб`єктом владних повноважень (працівником патрульної поліції), саме 05.11.2025 у період із 09:27 год. по 09:37 год., тобто на момент події адміністративного правопорушення, а також не підтверджують обставин справи, які підлягають доказуванню.

Додатково варто вказати, що такі докази не були предметом дослідження, зокрема, працівником патрульної поліції під час розгляду на місці події зазначеної справи про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 , а також не надавалися останньому для ознайомлення.

Водночас, рішення суб`єкта владних повноважень (працівника патрульної поліції) про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, не обґрунтовувалося вищевказаними доказами на момент його прийняття.

Так, відповідач в якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення покликається на відеозаписи з приладу «TruCam» та фотознімки у справі, проте як це вбачається з оскаржуваної постанови від 05.11.2025 серії ЕНА № 6087601 інформацію щодо здійснення фото- або відеофіксації правопорушення, яке ставиться у вину позивачу, з технічних записів, яким здійснено таку відеофіксацію, встановити не можливо, оскільки в графі 7 «До постанови додаються» постанови серії ЕНА № 6087601 відповідна інформація відсутня, а відтак такі відеозаписи, не можна вважати належними та допустимими доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» регламентовано застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення.

За змістом ч.1 ст.40 цього Закону в редакції на час фіксації події, що є предметом оцінки суду, поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктом 1 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Отже, слід дійти висновку, що даною нормою закону встановлений порядок застосування, зокрема, технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки та засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, технічний засіб з виявлення та/або фіксації правопорушень має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель, закріплені на однострої, службових транспортних засобах. Інших способів використання технічних засобів, а ніж ті, які визначені в ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», законодавцем не визначено.

Так, значення слів «монтований/розміщений» в контексті наведеної статті закону слід розуміти так, що технічний засіб має бути або ж вмонтований, або ж розміщений стаціонарно (статично), що виключало б можливість його руху (механічного (регулярного чи випадкового) коливання предмета навколо точки рівноваги) під час вимірювання швидкості. При цьому, використання технічного засобу в ручному режимі (тримання в руках) законодавством не передбачено.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості особи (правова позиція Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а).

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесено одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП про накладення адміністративного стягнення, тому постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6087601 від 05.11.2025 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Крім того, позивачем сплачено судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241, 243, 286, 308, 311, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, задоволити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 6087601 від 05.11.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., винесену поліцейським 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Кожан Ангеліною Василівною, а провадження у справі закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Покровська, 96, м. Житомир, 10031, код за .

Відповідач - Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, код за .

Суддя Кучина Н. Г.