Справа № 490/845/25
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/163/2025 Справа № 490/845/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ,-

ВСТАНОВИВ: ,-

04 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполкоовника ОСОБА_2 № 606 від 25.09.2024 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. та судовий збір у розмірі 605,60 грн.

В обгрунтування позову посилається на те, що відповідач грубо порушив процедуру притягнення до адміністративної , а саме приписи частини першої статті 268 КУпАП та ст. 277-2 КУпАП щодо належного повідомлення про розгляд адміністративної справи.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Так, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_3 складено 18.09.2024 року , у чкому зазначено, що розгляд справи відбудеться 25.09.2024 року о 15.00 годин в приміщенні Центрального ТЦК. В протоколі міститься відмітка, що позивач отримав копію протоколу.

Проте 24.09.2024 представником позивача, адвокатом Мартишко В.А., було складено заяву на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 в якій він повідомив, що 25.09.2024 не може з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки перебуває на стаціонарному лікуванні , просив перенести розгляд справи на іншу дату, додав копію медичного документу.

Позивач вважає що в порушення ст.. 268-277-2 КУпАП начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 незаконно розглянув справу за відсутності позивача та незаокнно виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності .

Отже, позивач не погоджується із зазначеним рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 , бо вважає себе невинним, оскільки у нього була з собою копія військово-облікового документу, оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, грубим порушення правом на захист, та не наданням доказів скоєння правопорушення.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Поновлено представнику ОСОБА_1 адвокату Мартишку В.А. строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення від 25 вересня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП України. Призначити судове засідання на 21 лютого 2025 року .

Представник відповідача Позивайло І.С. надав до суду клопотання про витребування у Комунального Некомерційного Підприємства Миколаївської Міської Ради "Міська Лікарня Швидкої Медичної Допомоги", копії журналів та інших документів, в яких містяться відомості про звернення 24.09.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про госпіталізацію останнього,направлення на стаціонарне лікування, виписку з лікарні,копію медичної картки стаціонарного хворого. Просив розглянути це клопотання в його відсутність. В обгрунтування клопотання зазначає, що в нього є об`єктивні підстави вважати про можливу фальсифікацію медичних документів, з метою спроби уникнення передбаченої законом відповідальності.

Так, представник позивача у позовній заяві використовує довідку №7878/1840, видану КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні, з якої вбачається, що остання нібито видана 27.09.202, при цьому вказана довідка направлена на адресу Відповідача 25.09.2024 .

Ухвалою суду від 21.02.2025 року витребувано :

- в КНП Миколаївської Міської Ради "Міська Лікарня Швидкої Медичної Допомоги", копії журналів та інших документів, в яких містяться відомості про звернення за наданням медичної допомоги 24.09.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про госпіталізацію ОСОБА_1 та направлення на стаціонарне лікування, виписку з лікарні про лікування стаціонарного хворого з 24.09.2024 року по 27(28).09.2024 року або амбулаторну картку хворого за вказаний період та інші відомості на підтвердження видачі 24 або 25 вересня 2024 року довідки №7878/1840, видану КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 27.09.2024 року .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду відповідно до пункту 4 частини першої статті 240 КАС України.

Ухвалою від 27.10.2025 року П`ятого апеляційного адміністративного суду ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2025 року про залишення без розгляду адміністративного позову скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти розгляду справи за матеріалами, наявними в матеріалах цивільної спраив, позов підтримує в повному обсязі.

Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він просить відмовити у задоволенні адміністративного позову з огляду на його необґрунтованість.

Зазначає, що представник позивача адвокат Мартишка В.А. вводить суд в оману, зазначаючи про порушення прав позивача у ракурсі розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності позивача. Так, на підтвердження своєї позиції сторона позивача додає до матеріалів справи заяву ОСОБА_1 , датовану 24.09.2024, в якій останній просив відкласти розгляд справи, призначений на 25.09.2024 о 15.00 год., через перебування останнього на стаціонарному лікуванні. Поряд із тим, в якості доказів направлення відповідної заяви на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 сторона позивача додала фіскальний чек АТ «Укрпошта», зі змісту якого убачається, що вищезазначена заява була направлена лише 25.09.2024 о 17.48 год., тобто після закінчення розгляду справи відповідачем.

Датою отримання відповідного поштового відправлення № 140 є 01.10.2024, що підтверджується трекінгом АТ «Укрпошта», що додається до відзиву.

Окрім цього, з позивачем заздалегідь була узгоджена дата та час розгляду відповідної справи, а саме з урахуванням строків, передбачених КУпАП, останню було призначено на 25.09.2024 о 15.00 год. Саме тому, 25.09.2024 о 15.00 год. , враховуючи той факт, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, на розгляд справи не з`явився, жодних заяв чи то клопотань про відкладення розгляду справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 від останнього (його захисника), на момент розгляду, не надходило , за такого, з урахуванням наявних у справі даних про своєчасне його (позивача) сповіщення про місце і час розгляду справи, а також відсутності зацікавленості позивача у результатах розгляду справи, остання була розглянута з постановленням відповідного підсумкового рішення.

За такого, твердження про те, що відповідач в порушення ст.ст. 268-277-2 КУпАП, розглянув справу та виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, є хибним.

По-друге,твердження позивача про те, що під час перевірки документів, в нього нібито при собі була копія військово-облікового документу, жодним чином не виключають наявності складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. Відповідно до п. 25 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560, який є частиною законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського. Так, законодавство визначає обов`язок громадян чоловічої України статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ, в тому числі військово-обліковий документ в електронній формі. Відповідно до п. 2 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №559, військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється) в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації)

З урахуванням наведеного, копія військово-облікового документа, якої при собі також не було, не є в розумінні діючого законодавства належним виконанням його вимог щодо необхідності громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років мати при собі військово-обліковий документ. Окрім цього, сторона позивача знову ж таки, вводить суд в оману, зазначаючи про наявність при собі навіть копії військово-облікового документу. Адже, як убачається з рапорту поліцейського УПП в Миколаївській області та рапорту військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 , у позивача під час перевірки не було при собі взагалі ніяких військово-облікових документів.

Вважають, що всі зазначені позивачем о тексту позову «порушення» є уявними, вони жодним чином не стосуються процедури розгляду та подальшого винесення оскаржуваної постанови № 606 від 25.09.2024, адже матеріали судової справи не містять жодних доказів на підтвердження порушення порядку чи то процедури, передбаченої для розгляду уповноваженою на те особою відповідної постанови, за такого твердження сторони позивача є необґрунтованими та безпідставними, а позовні вимоги останнього такими, що не підлягають до задоволення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

Частиною першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

КАС України встановлює, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18.09.2024р. відповідальним виконавцем адміністративного відділення Центрального РТЦК складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного протоку: 18.09.2024 р. близько 17.25 год. в м.Миколаїв, було виявлено адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 в особливий період, в порушення ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме встановлено, що ОСОБА_1 у період проведення мобілізації не мав при собі військово-облікового документа, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

До протоколу додано рапорт офіцера відділення обліку та бронювання про виявлення позивача на блок-посту Купол без військово-облікових документів та достапвлення його до Центрального РТЦК для складання протколу , рапорт працівника поліції про виявлення правопорушення від 18.09.2024.

Права та обов`язки відповідно до ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП роз`яснено та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15:00год. 25.09.2024р. в приміщення ІЦентрального РТЦК , кабінет №7.

Позивач особисто розписався у графі протоколу після роз`яснення прав та щодо повідомлення про дату розгляду справи. Також особисто отримав другий примірник протоколу.

В подальшому, начальником Центрального РТЦК підполковником ОСОБА_2 прийнято постанову за № 606 від 25.09.2024р., якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17 000грн. за ч.3 ст.210-1 КУпАП за те, що відповідно до протоколу № 606 від 18.09.2024р. близько о 16.40 год. на блок-посту Купол в Центральному райні м.Миколаєва , було виявлено адміністративне правопорушення вчинене громадянином ОСОБА_1 , яке полягає тому, що останній в особливий період, в порушення вимог ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не мав при собі військово-облікових документів, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 17 000грн.

Під час складання протколу ОСОБА_1 , не мав при собі військово-облікового документу., заперечнь при складанні протколу ОСОБА_1 не надав.

24.09.2024р. ОСОБА_1 було складено заяву на ім`я начальника Центрального РТЦК , в якій він повідомив, що 15.09.2024р. він не може з`явитись за викликом для розгляду протколу , оскільки з 24.09.2024 він перебуває на стаціонраному лікуванні в КНП Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в терапевтичному відділенні з діагнозом : гіпертонична хвороба 2 ступеню просить без нього розгляд протоклу не проводити та повідомити його про відкладення справи.

До повідомлення були надана копія медичної довідки 7878/1840, копія паспорту та протоколу.Самим пзивачем до матеріалів спрвпи додано копію чеку УКРПОШТА про відправлення рекомендованим листом даної заяви 25 вересня 2024 року о 17 годині 48 хвилин 55 секунд - тобто майже через три години після того, яківін мав з`явитися до відповідаач.

Згідно трекінгу УКРПОШТИ- ця заява була прийнята у відділенні 25.09.2024 та доставлена до відповідача 01.10.2024 року.

Отриманими на запит суду документами з КНП Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», підтверджується, що помінчук А.А, перебував на стаціонарному дікуванні в терапевтичному відділенні з 24.09.2024 року по 27.09.2024 з діагнозом : гіпертонична хвороба 2 ступеню та защначено про видачу довідки 7878/1840 - 27 вересня 2024 року та 25 вересня 2024 року .

Перевіряючи правомірність прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність та незаконність, в межах доводів позовної заяви, суд виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.1, 2 ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Приписами ст.65 Конституції України та ч.1 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до положень ст.1 ЗУ «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України №64/2022від 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України постановлено з 24.02.2024р. ввести в Україні воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та такий воєнний стан діє і до теперішнього часу.

Отже, станом на 18 вересня 2024р., тобто на дату вчинення інкримінованого позивачеві адміністративного правопорушення, діяв особливий період.

Відповідно до ч.3 ст.210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з Указом Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022р., дія якого продовжується і який діє на час розгляду справи.

Так, відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України, п.1 ч.2 ст.2 та ч.1 ст.7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За правилами ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Положення ст.280 КУпАП встановлюють обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

У відповідності до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Приписами абз.5 ч.1 ст.1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-XII (надалі - Закон №3543-XII) визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014р., коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

24.02.2022р. Верховною Радою України прийнято ЗУ «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.

Відповідно до ч.6 ст.22 Закону №3543-XII, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до пп.10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022р. №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану, зокрема, мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

За правилами ч.3 ст.210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ст.235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як вбачається із матеріалів справи, що 18.09.2024 ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції на блок-посту в Центральному районі м.Миколаєва та виявлено, що у нього відсутність військово-облікового документа. Відсутність такого документа встановлено і під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто 18.09.2024р.. При цьому, відсутність військово-облікового документа жодним чином не заперечив і позивач як під час складання протоколу стосовно нього, так і під час звернення до суду з цим позовом, навіть не надав доказів про наявінсть у нього копії такого документу,як-то стверджував в позові.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що в даному випадку дійсно наявний в діях позивача склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він являється особою чоловічої статі у віці 40 років, та в порушення описаних вище норм законодавства України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період не пред`явив на вимогу працівника поліції військово-обліковий документ.

Так, ч.6 ст.22 Закону №3543-XII передбачає обов`язок громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років у період проведення мобілізації (крім цільової) мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою поліцейського. Тобто, вказана норма передбачає обов`язок не лише мати військово-обліковий документ як такий, а мати відповідний документ при собі та пред`являти його за вимогою уповноважених осіб.

З огляду на викладене, суд вважає, що протокол стосовно позивача складено у визначені законодавством строки (ст.254 КУпАП), а тому доводи позивача про недотримання відповідачем вказаної норми є хибними.

Положеннями ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Отже, позивач як військово зобов`язана особа під час введення військового стану зобов`язаний був мати при собі військово-обліковий документ. Цього обов`язку він не виконав, що підтверджується наявними у справі доказами.

Що стосується посилань позивача на те, що відповідачем було порушено процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки постанову винесено за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і розгляд справи не перенесено на інший день у зв`язку з повідомленням цієї особи про неможливість з`явитися на розгляд справи в зв`язку з госпіталізацією, то суд вважає такі доводи позивача необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, спеціальні строки розгляду справ про правопорушення, передбачене ст.210-1 КУпАП, законодавцем не встановлені.

При цьому, приписами ст.277 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення № 606 від 18.09.2024, отримання якого позивач не заперечує, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснено положення ст.63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15:00год. 25.09.2024р. за адресою відповідача. Вказаний протокол особисто підписано позивачем ез будь-яких зауважень.

Аналізуючи вказане, суд зазначає, що позивач був обізнаний з його правами та про дату, час і місце розгляду справи, клопотань про перенесення розгляду справи та/або залучення захисника не заявляв, у зв`язку з чим в уповноваженої особи відповідача не було перешкод розглянути справу 25 вересня 2024р. та, за наявності підстав, винести постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

При цьому, суд зазначає, що жодних заяв, повідомлень про неможливість ОСОБА_1 з`явитися за викликом на розгляд адміністративної справи 25.09.2024 року о 15.00 годині - позивачем завчасно не подавалося.Адже, відправляючи поштового листа з повідомленням про неможливість з`явитися у визначену дату та час - через три години після призначеного розгляду справи - ОСОБА_1 , достовірно знав, що відповідча його завчасно не отримає за жодних обставин.

З огляду на те, що ОСОБА_1 був належним способом і своєчасно оповіщений про місце і час розгляду справи, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладання не заявляв завчасно, начальника Центарльного РТЦК було прийнято рішення про розгляд справи за його відсутності.

В свою чергу, під час розгляду цієї справи, позивач не надав будь-яких доказів, які б спростовували його винуватість у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення у відповідності до положень ст.280 КУпАП уповноваженою особою відповідача було встановлено що:

- адміністративне правопорушення було вчинено гр. ОСОБА_1 , факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується Протоколом про адміністративне правопорушення від 18.09.2024р. за № 606 , в якому зафіксовано суть адміністративного правопорушення;

- вина особи підтверджується тим, що він не мав при собі військово-облікового документу в особливий період в порушення вимог ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з чим, зверненням, був переданий до органів Національної поліції, для доставлення до Центрального РТЦК як громадянина, який вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.210-1 КУпАП, та такого, що підлягає адміністративній відповідальності.

Отже, враховуючи вище встановлене в контексті норм законодавства, суд вважає, що в даному випадку начальником ЦЕнтрального РТЦК Волковим А.І. правомірно прийнято оскаржувану постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, а позивачем не спростовано вказаного.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана позивачем постанова була винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП, обґрунтовано, тобто із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а тому підстави для її скасування - відсутні. При цьому, окремі дефекти спірного рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо його протиправності та, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), то відповідне рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржувану постанову слід залишити без змін, а позов без задоволення.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, враховуючи, що позивач скористався своїм правом на оскарження постанови про накладення штрафу, до нього не застосовують положення ч.1 ст. 308 КУпАП щодо оплати подвійного розміру штрафу в разі дотримання ним строків та порядку, встановленого ст. 307 цього Кодексу, після набуття цим рішенням суду заклонної сили.

Судові витрати відносяться на рахунок позивача.

Керуючись статтями 72-77, 241-246, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови від 5 вересня 2024 року № 606 залишити без задоволення.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_2 від 25 вересня 2024 року № 606 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 210-1 КУпАП залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.А. Гуденко