Справа № 320/15751/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року м. Київ справа №320/15751/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ" з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, у якому просить суд :

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управлінням ДПС у Київській області 31.08.2023 №1 форми «Р», які ТОВ "Київдортехнологія" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 14 209 794 грн, з яких 13 029 779 грн - сума грошового зобов`язання, 1 180 015 грн сума штрафних (фінансових санкцій);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте Головні управлінням ДПС у Київській області 31.08.2023 №1 форми «Р», яким ТОВ "Київдортехнологія" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 15 550 094 грн, з яких 14 136 449 грн - сума грошового зобов`язання, 413 646 грн сума штрафних (фінансових санкцій).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на відсутність порушення ним вимог норм податкового законодавства, оскільки договірні відносини щодо поставки товару та надання послуг між ним та контрагентами мали реальний характер, товар поставлено, а послуги надані, та належним чином оплачені позивачем. Зазначені факти підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Як зазначає позивач, відповідачем не наведено жодного належного доказу на підтвердження фіктивності (безтоварності) договорів, укладених між позивачем та контрагентами у періоді, що перевірявся, а відтак, вважає твердження контролюючого органу про безпідставне завищення позивачем суми податкового кредиту та, як наслідок, заниження зобов`язань зі сплати податку на додану вартість, необґрунтованими. Крім того, позивач вказав на те, що при укладенні та виконанні договорів з контрагентами він діяв добросовісно, відповідно до ділової мети підприємницької діяльності, та не був обізнаний про будь-які можливі правопорушення зі сторони контрагентів, а тому не повинен нести негативні наслідки за недотримання податкової дисципліни іншими платниками податків. Тому, на думку позивача, оскаржувані рішення податкового органу є незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону, відтак просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача було встановлено заниження суми ПДВ та податку на прибуток, на підставі чого були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення. Відповідач вважає податкові повідомлення-рішення правомірними та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач також надав до суду додаткові пояснення, в яких наголошено на безпідставності висновків контролюючого органу, що призвело до прийняття протиправних податкових повідомлень-рішень.

Відповідачем також надані додаткові пояснення, в яких наголошено на правомірності та законності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Крім того, позивачем направлено до суду клопотання про витребування доказів, за результатами розгляду якого суд вказує на відсутність підстав для його задоволення, оскільки позивачем необґрунтовано та не конкретизовано, які саме обставини можуть бути підтверджені цими документами та не можуть бути встановлені судом на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи.

Позивачем також надіслано до суду клопотання про виклик свідка, за результатами розгляду якого суд вказує на відсутність підстав для його задоволення, оскільки позивачем необґрунтовано необхідність виклику особи у якості свідка та не конкретизовано, які саме обставини є відомими цій особі та не можуть бути встановлені судом на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 позовну заяву ТОВ "КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ" до ГУ ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 задоволено заяву ТОВ "КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ" про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, поновлено позивачу строк звернення до суду з цією позовною заявою.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.07.2025 постановлено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

На підставі направлень від 22.12.2021 №9124, №9125, №9126, №9127, №9158, відповідно до пп.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021 рік та наказу від 21.12.2021 №2982-п проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ Київдортехнологія з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 29.05.2018 по 30.09.2021, валютного - за період з 29.05.2018 по 30.09.2021; з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 29.05.2018 по 30.09.2021, іншого законодавства за період з 29.05.2018 по 30.09.2021.

Перевіркою встановлено, що діяльність позивача з ТОВ «ТОРГ СТРОЙ» (), ТОВ «ЕКОСИСТЕМЗ» () та ТОВ «УКРСПЕЦСТРОЙ» () має наступні ознаки нереальності здійснення операцій, а саме відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв?язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

За результатами перевірки складено акт від 21.01.2022 №1013/10-36-07-01/42163452 та визначені порушення ТОВ Київдортехнологія:

- абзацу 8 ст.4 ст.8. ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (із змінами та доповненнями), п.5 П(С)БО №15 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14121999 за №860/4153 (із змінами та «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290. доповненнями), п.5 П(С)БО №11 «Зобов?язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306 (із змінами та доповненнями); п.5, п.6. п.7, п.8, н1.9 П(С)БО 16 «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248: п.п.14.1.13. п.п.14.1.36., п.п. 14.1.257, п.14.1. ст.14. п. 44.1, п.44.2 ст.44, п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на прибуток, у періоді, що перевірявся, на загальну суму 13029779 грн., у тому числі: за 2018 рік на суму 6760866 грн., за 2019 рік на суму 5039281 грн.. за 2020 рік на суму 1229633 грн.;

- п. 198.1, п.198.3, н.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, у результаті чого, занижено податок на додану вартість на загальну суму 14136449 грн. в тому числі: за серпень 2018 на суму 1577483 грн.; за вересень 2018 на суму 264616 грн.; за жовтень 2018 на суму 1080715 грн.; за грудень 2018 на суму 2476335 грн.; за березень 2019 на суму 879640 грн.; за червень 2019 на суму 972974 грн.; за липень 2019 на суму 1334040 грн.; за серпень 2019 на суму 95446 грн.; за вересень 2019 на суму 2039493 грн.; за жовтень 2019 на суму 761300 грн.; за листопад 2019 на суму 92237 грн.; за грудень 2019 на суму 83900 грн.; за серпень 2020 на суму 851538 грн.; за вересень 2020 на суму 4763 грн.: за листопад 2020 на суму 160065 грн.; за липень 2021 на суму 490054 грн.; за серпень 2021 на суму 8333 грн., за вересень 2021 на суму 963516 грн.; п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст.198 ПК України, у результаті чого завищено від?ємне значення різниці між сумою податкових зобов?язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 82666 грн., в тому числі за вересень 2021 року на суму 82666 грн.;

- п.120.1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України через відсутність зареєстрованих податкових накладних; проведення посадовими особами ТОВ «КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ» () господарських операцій з підприємствами: ТОВ «ТОРГ СТРОЙ» (), TOB EKOCИCTEMЗ () в частині придбання асфальтобетонної суміші на загальну суму 8 698 280,00 грн.. які мають ознаки нереальних операцій або операцій, що фактично не здійснюються, а супроводжуються лише документальним оформленням, та мають ознаки підозрілих фінансових операцій відповідно вимог ст.21 Закону України від 14.10.2014 № 1702-VII, від 06.12.2019 року, №361- IX «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів. одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» і можуть бути пов?язані з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом;

- фінансові операції ТОВ «КИЇВДОРТЕХНОЛОГЯ» () з підприємствами постачальниками товарів: ТОВ «ТОРГ СТРОЙ» (), ТОВ «ЕКОСИСТЕМЗ» () на загальну суму 8 698 280,00 грн. мають ознаки, визначені п.п.12 п. 2.1 розділу ІІ Положення про організацію роботи при виявленні органами ДПС фінансових операцій, які можуть бути пов?язані з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, затвердженого Наказом №269 від 12.06.2020, а саме «перерахування або отримання коштів від суб?єкта господарювання за операції. щодо яких існує ймовірність нереальності їх здійснення».

Не погодившись із висновками акту перевірки від 21.01.2022 №1013/10-36-07-01/42163452 ТОВ «КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ» 14.08.2023 подано заперечення на акт перевірки.

25.08.2023 комісією Головного управлінням ДІС у Київській області з питань розгляду заперечень листом за вих. №21210/12/10-36-07-01-06 повідомлено, що заперечення залишені без задоволення, а висновки акта від 21.01.2022 № 1013/10-36-07-01/42163452 - без змін.

31.08.2023 Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкові повідомлення рішення:

- №1 форми «Р», яким ТОВ «КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ» збільшено суму грошового зобов?язання з податку на прибуток у розмірі 14 209 794 грн, з яких 13 029 779 грн - сума грошового зобов?язання, 1 180 015 грн - сума штрафних (фінансових санкцій);

- №1 форми «Р», яким ТОВ «КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ» збільшено суму грошового зобов?язання з податку на додану вартість у розмірі 15 550 094 грн, з яких 14 136 449 грн - сума грошового зобов?язання, 1 413 646 грн - сума штрафних (фінансових санкцій);

- №1 форми «В4», яким ТОВ «КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ» зменшено розмір від?ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2021 року у сумі 82 666 грн; №1 форми «ПН», яким ТОВ «КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ» нараховано штраф у сумі 3400 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, врегульовано статтею 44 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Абзацом 1 пункту 198.2. статті 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Досліджуючи питання правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд вказує наступне.

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень є встановлена перевіркою відсутність реальності господарських операцій позивача з контрагентами, а саме з: ТОВ «ТОРГ СТРОЙ» (), TOB EKOCИCTEMЗ () та ТОВ УКРСПЕЦСТРОЙ ().

Судом встановлено, що у позовній заяві на обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що податкові накладні, зареєстровані на підставі здійснених господарських операцій між ним та його контрагентами, були для позивача достатньою підставою для нарахування сум ПДВ, що належать до податкового кредиту, і, що сформовані за результатами реальних господарських операцій з його контрагентами. Зокрема, на думку позивача, сам факт реєстрації податкової накладної свідчить про його належну податкову обачність. Також позивач зазначає, що кожна задокументована спірна господарська операція мала на меті отримання доходу, що є кваліфікуючою ознакою господарської діяльності, що, в свою чергу, на переконання позивача, свідчить про наявність розумної економічної мети (ділової мети) задокументованих господарських операцій. Крім того, позивач зауважує про неприпустимість розповсюдження негативної податкової інформації стосовно контрагентів, з якими були задокументовані господарські операцій за спірний період, оскільки вказані обставини порушують принцип індивідуальної юридичної відповідальності, передбачений ст. 61 Конституції України.

Разом з тим, дослідивши встановлені в ході проведення перевірки фактичні обставини і доводи учасників справи, суд не погоджується з обґрунтованістю вищенаведених доводів позивача щодо реальності спірних господарських операцій з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в періоді, що перевірявся, ТОВ "Київдортехнологія" включено до податкового кредиту з ПДВ вартість сум ПДВ, сформованих на підставі взаємовідносин позивача з контрагентами, а саме з : ТОВ «ТОРГ СТРОЙ» (), TOB EKOCИCTEMЗ () та ТОВ УКРСПЕЦСТРОЙ (). Документування вищевказаних операцій також вплинуло на суму податку на прибуток.

Зокрема, судом встановлено, що між ТОВ «КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ» та ТОВ «Торг Строй» () було укладено:

- договір про надання послуг №03/08-18 від 03.08.2018, відповідно до якого передбачалось надання послуг автомобільного транспорту, техніки, спецтехніки, обладнання, машин, механізмів із водієм;

- договір поставки №08/01 від 08.01.2019, за яким ТОВ «Торг Строй» поставляло матеріали;

- договір поставки №20/07 від 20.07.2018 за яким ТОВ «Торг Строй» поставлялось асфальтобетону суміш, бетонні суміші, розчин, залізобетонні та бетонні вироби, бітум дорожній, щебінь гранітний та відсів гранітний різних фракцій.

Судом також встановлено, що між ТОВ «КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ» із ТОВ «ЕКОСИСТЕМЗ» укладено:

- договір про надання послуг від 01.11.2018 №01/11/18-1, відповідно до якого Постачальник зобов?язується передати у встановлений у даному договорі термін у власність покупця будівельні матеріали, а покупець зобов?язується оплатити вартість товару та прийняти його відповідно до умов договору. Поставка товару здійснюється відповідно до видаткових накладних, що є невід?ємною частиною даного договору. Товар постачається на умовах самовивозу покупцем, або на інших умовах.

- договір надання послуг від 12.05.2020 №12/05/20-1, відповідно до якого Постачальник зобов?язується передати у встановлений у даному договорі термін у власність покупця будівельні матеріали, а покупець зобов?язується оплатити вартість товару та прийняти його відповідно до умов договору. Поставка товару здійснюється відповідно до видаткових накладних, що є невід?ємною частиною даного договору. Товар постачається на умовах самовивозу покупцем, або на інших умовах;

- договір про надання від 22.06.2020 №22/06/20-1 між ТОВ «КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ» та ТОВ «ЕКОСИСТЕМ3», відповідно до якого Постачальник зобов?язується передати у встановлений у даному договорі терміни у власність покупця будівельні матеріали, а покупець зобов?язується оплатити вартість товару та прийняти його відповідно до умов договору. Поставка товару здійснюється відповідно до видаткових накладних, що є невід?ємною частиною даного договору. Товар постачається на умовах самовивозу покупцем, або на інших умовах;

- договір надання послуг 10.07.2020 №10/07/20-1 між ТОВ «КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ» та ТОВ «ЕКОСИСТЕМЗ», відповідно до якого Постачальник зобов?язується передати у встановлений у даному договорі термін у власність покупця будівельні матеріали, а покупець зобов?язується оплатити вартість товару та прийняти його відповідно до умов договору. Поставка товару здійснюється відповідно до видаткових накладних, що є невід`ємною частиною даного договору. Товар постачається на умовах самовивозу покупцем, або на інших умовах.

Судом також встановлено, що між ТОВ «КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ» (Покупець) та ТОВ «УКРСПЕЦСТРОЙ» (Постачальник) укладено договір поставки №20/08 від 31.08.2018, згідно якого Постачальник зобов?язується поставляти у власність покупця асфальтобетонну суміш згідно з специфікаціями, а покупець зобов?язується приймати та своєчасно здійснювати оплату замовленої ним продукції. Продукція за цим договором постачається окремими партіями за письмовою заявкою покупця в якій вказується кількість продукції, номенклатура, адреса доставки.

На підтвердження отримання та сплати товарів і послуг на підставі вищевказаних документально оформлених операцій позивачем надано копії договорів, актів здачі-приймання робіт (надання послуг), видаткових накладних та платіжних доручень.

На підставі задокументованих операцій з ТОВ «ТОРГ СТРОЙ», TOB EKOCИCTEMЗ та ТОВ УКРСПЕЦСТРОЙ виписано та зареєстровано на користь позивача податкові накладні.

Разом з тим, з акту перевірки вбачається, що за результатами наданих ТОВ «КИЇВДОРТЕХНОЛОГІЯ» первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку по взаємовідносинам з вищевказаними контрагентами встановлено відсутність здійснення задокументованих господарських операцій та їх непідтвердження первинними документами, у зв`язку з відсутністю легального походження товару та іншого майна, яке економічно необхідне для здійснення такої діяльності, відсутністю трудових ресурсів, основних засобів, відсутністю первинних документів, які повинні супроводжувати такі операції згідно чинного законодавства.

Як вбачається з акту перевірки, відповідно до інформаційних баз даних ДПС у періодах, що документально оформлювалися господарські операцій позивача з ТОВ «ТОРГ СТРОЙ», TOB EKOCИCTEMЗ та ТОВ УКРСПЕЦСТРОЙ, у вказаних контрагентів були відсутні основні засоби для постачання товарів та надання задокументованих транспортних послуг.

Крім того, перевіркою встановлено, що вищевказаними контрагентами не подаються до органів ДПС повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність цих суб`єктів господарювання.

Належних доводів та доказів на спростування вказаних тверджень відповідача позивачем не наведено та не надано.

Суд вказує, що пунктом 83.1 ст. 83 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: 83.1.1 документи, визначені цим Кодексом; 83.1.2. податкова інформація; 83.1.3. експертні висновки; 83.1.4. судові рішення; 83.1.6. податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики (п. 74.3 ст. 74 ПК України).

Водночас позивач під час судового розгляду справи не надав жодного належного та допустимого доказу, яким могли бути спростовані висновки податкового органу, що використана контролюючим органом податкова інформація, яка міститься у його інформаційних базах, зокрема щодо відсутності джерела походження придбаного товару, є відмінною від дійсних обставин справи.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 (провадження №11-200апп21) підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо неприйняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

При цьому, суд вказує, що такі обставини як відсутність підтвердження джерела походження товару за ланцюгом походження, наявність вироку щодо директора ТОВ «Будівельна Компанія» «Нові Горизонти» (код 39387168), яким підтверджено непричетність у 2015 та 2016 роках у здійсненні задокументованої господарської діяльності, у сукупності свідчать про відсутність реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Будівельна Компанія» «Нові Горизонти» щодо виконання будівельних робіт.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01.05.2024 у справі № 420/23460/21.

На важливості дослідження питання встановлення джерела походження товару наголошено у постанові Верховного Суду від 04.04.2024 по справі № 380/10315/22, в якому зазначено наступне: поза увагою та правовою оцінкою судів попередніх інстанцій залишились доводи відповідача щодо неможливості здійснення господарської операції з поставки товару, у зв`язку з відсутністю джерела походження товару по ланцюгах постачання. Суди відхилили доводи податкового органу щодо встановлених перевіркою порушень, мотивуючи свої рішення загальними висновками Верховного Суду, здійсненими в інших справах, без дослідження письмових доказів та надання їм правової оцінки на відповідність частині другій статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», без оцінки встановлених відповідачем порушень в розрізі кожного контрагента…

… суди повинні не лише встановити, з яких підстав здійснені висновки в акті перевірки, але й надати кожному із встановлених контролюючим органом порушень щодо кожного контрагента окремо правову оцінку у взаємозв`язку із доводами позивача і наданими ним на їх підтвердження доказами, а також із використанням засобів доказування, передбачених процесуальним законом.

Відповідно до сталої судової практики (зокрема постанови Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 2а-19379/11/2670, від 19.11.2019 у справі № 826/487/16) про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку.

Таким чином, відповідачем доведено, а позивачем не спростовано нереальність господарських операцій контрагентами, а саме з: ТОВ «ТОРГ СТРОЙ» (), TOB EKOCИCTEMЗ () та ТОВ УКРСПЕЦСТРОЙ (), в результаті документування яких позивачем віднесено до складу податкового кредиту та зменшено позитивне значення об`єкта оподаткування (прибуток) при визначенні податку на прибуток у періоди, що перевірялись.

Судом також встановлено, що позивачем під час перевірки не надано товарно-транспортні накладні на перевезення/переміщення будівельних матеріалів, складених під час документально оформлених операцій з ТОВ ЕКОСИСТЕМЗ та ТОВ ТОРГ СТРОЙ. Вказана обставина свідчить про відсутність відомостей про перевізників, місце розвантаження та навантаження будівельних матеріалів, напрямок руху від контрагента-постачальника до місця вигрузки.

Позивачем також під час перевірки не надано документів, які б відображали та підтверджували операції щодо зберігання придбаної продукції, складські квитанції або інші документи на отримання та передачу.

Товарно-транспортна накладна є єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним документом, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за №128/2568, за змістом яких товарно-транспортна накладна складається вантажовідправником й після прийняття вантажу водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Суд наголошує, що, відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Порядок надання платниками податків документів до податкової перевірки регламентовано статтею 85 ПК України.

Згідно із пунктами 85.2 та 85.6 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2022 у справі № 640/18627/18.

З аналізу наведених положень ПК України вбачається, що, дійсно, надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку.

Так, Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Не надання таких документів нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України прирівнюється до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами.

Тобто, у разі ненадання платником податків документів для проведення перевірки, у контролюючого органу є законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкових зобов`язань та визнати ці суми не підтвердженими документально.

Крім того, судом не приймаються до уваги доводи позивача про достатність реєстрації податкової накладної для висновків про реальність господарської операції, оскільки сам факт наявності у позивача податкових та видаткових накладних не є безумовним доказом реальності господарських операцій, тоді як для податкового обліку значення має саме факт поставки товарів/надання послуг тим виконавцем (постачальником), який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження податкового кредиту.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.05.2023 по справі № 160/15514/20.

Крім того, Верховний Суд при розгляді вищевказаної справи зауважив про наступне.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником при визначенні податкових зобов`язань з ПДВ, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимозі статті 75 КАС щодо достовірності доказів.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону №996-XIV, так само характеризує і податковий облік.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних та/чи трудових ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг (відсутність управлінського, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо); нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

На такі ж висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.03.2020 (справа №826/8114/15), від 12.03.2021 (справа №810/5871/15), від 04.09.2018 (справа №825/1153/17), від 31.03.2020 (справа №824/434/15-а), від 21.02.2020 (справа №826/17443/15), від 03.08.2020 (справа №826/7917/17), від 03.09.2019 (справа №810/3790/17), від 01.02.2021 (справа №826/12509/18), від 21.01.2021 (справа №813/2204/17), від 01.10.2019 (справа №816/434/18), від 08.12.2020 (справа №1.380.2019.005426).

Такі ж висновки щодо факту господарської операції як складової юридичного факту, що породжує право платника податків на податковий кредит та зменшення фінансового результату до оподаткування на суму витрат, зробила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19. Зробивши акцент на реальному здійсненні господарської операції як складової юридичного факту, що породжує у платника податків право на податковий кредит та на збільшення витрат, Велика Палата в цій постанові акцентувала увагу на тому, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

Такий висновок Велика Палата зробила, застосувавши норму частини восьмої статті 9 Закону № 996-XIV, згідно з якою відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Цю норму Велика Палата тлумачила як таку, в якій відображено принцип індивідуальної відповідальності платника податків за внесення недостовірних відомостей до первинних документів.

За висновком Великої Палати сам факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.

Велика Палата підтвердила, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій.

Суд також вказує про необґрунтованість посилання позивача виключно на дію принципу індивідуальної відповідальності, оскільки матеріали справи не містять жодного документу та жодних відомостей про походження придбаної продукції, за результатами документальної реалізації якої формувалися спірні суми ПДВ, що свідчить про відсутність належної обачності позивача у виборі своїх контрагентів, а також про те, що позивачем не з`ясована фактична можливість його контрагентів здійснити постачання задокументованої продукції. Як підсумок, у суду немає підстав для застосування принципу індивідуальної відповідальності платника податку, адже на противагу доводам контролюючого органу позивач не довів, що він діяв з належною обачністю при виборі контрагентів та розумними заходами пересвідчився у достовірності первинних документів, на підставі яких сформував показники свого бухгалтерського та податкового обліку.

Таким чином, вищевказані обставини в сукупності свідчать про те, що укладені між позивачем та його контрагентами договори та первинні документи не опосередковуються реальним виконанням задокументованих операцій, які становлять його предмет, фактично контрагентами позивача здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з постачання продукції / надання послуг, а наявність первинних документів не надає права платнику податків на формування даних податкового обліку в тому разі, якщо зафіксована в первинних документах господарська операція фактично не відбулася.

Тобто, позивач всупереч частини першої статті 77 КАС не спростував належними доказами доводи контролюючого органу, що його (позивача) операції з безпосередніми контрагентами не мали реального змісту.

Отже враховуючи вищенаведене, згідно наявних матеріалів справи ТОВ "Київдортехнологія" здійснено лише документальне оформлення нереальних господарських операцій з його контрагентами, а саме: ТОВ «ТОРГ СТРОЙ» (), TOB EKOCИCTEMЗ () та ТОВ УКРСПЕЦСТРОЙ ().

Відтак, з огляду на не спростування позивачем висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки, суд дійшов висновку про правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Належних та достатніх доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надано.

Інші доводи учасників справи не спростовують вищенаведених висновків суду.

Враховуючи висновки суду за наслідками вирішення справи, положення ст. ст. 139, 143 КАС України, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.