Справа № 640/22320/20
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 грудня 2025 року Справа № 640/22320/20 ЗП/280/311/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка полягає у відмові виплатити надбавки до пенсії ОСОБА_1 , непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника з дати набуття права на вказану надбавку 01.06.2015 по дату початку виплати вказаних добавок;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплатити надбавки до пенсії ОСОБА_1 , непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника з дати набуття права на вказану надбавку до дати фактичного початку виплати надбавок не виплачених вчасно з вини Пенсійного фонду: на дружину ОСОБА_2 з 01.06.2015 по 30.09.2015; на сина ОСОБА_1 з 01.06.2015 по 31.08.2015;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести розрахунок та виплатити компенсацію на суму вищезазначеної виплати надбавок до пенсії не виплаченої вчасно з вини Пенсійного фонду ОСОБА_1 в порядку та терміни, визначені статтею 4 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року по справі №640/22320/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення вказаних у ній недоліків шляхом подання до суду: позовної заяви у паперовій формі (з примірниками для інших учасників справи) та належним чином засвідчених копій доданих до позовної заяви документів як для суду, так і для інших учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року по справі №640/22320/20 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2022 року по справі №640/22320/20 запропоновано ОСОБА_1 надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з долученням доказів поважності причин пропуску такого строку протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали з додатками.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

27.02.2025 матеріали адміністративної справи №640/22320/20 надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 зазначену справу передано на розгляд головуючому судді Черновій Ж.М.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року по справі №640/22320/20 (провадження ЗП/280/311/25) прийнято до провадження справу №640/22320/20 (провадження ЗП/280/311/25). Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 5 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Недоліки позовної заяви запропоновано усунути шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року по справі №640/22320/20 (провадження ЗП/280/311/25) визнано поважною причину пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду у даній справі. Продовжено розгляд справи №640/22320/20 (провадження ЗП/280/311/25) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва по справі №761/34280/15-а, відповідач в липні 2016 року на підставі документів, наданих ІНФОРМАЦІЯ_1 призначив позивачу пенсію за вислугу років військової служби з 03.02.2014. З 05.09.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу було призначено пенсію по інвалідності. В липні 2016 року, після виконання рішення Суду по справі №761/34280/15-а, позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату як непрацюючому пенсіонеру, надбавки на непрацездатного утриманця - сина ОСОБА_3 , та на непрацездатного утриманця дружину, яка зайнята доглядом за дитиною, яка не досягла 8-річного віку, відповідно до Закону України №2262. 23.08.2016 відповідач призначив позивачу надбавку на непрацездатного утриманця - сина ОСОБА_3 , та нараховано доплату за період з 01.09.2015 по 31.08.2016. 29.09.2016 відповідач встановив надбавку на непрацездатного утриманця дружину, яка зайнята доглядом за дитиною, яка не досягла 8-річного віку, за період з 01.10.2015 по 30.09.2016. 16.03.2020 через Урядову гарячу лінію позивач письмово подав заяву № ГА-10393491, в якій зазначив, що оскільки його син народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва по справі №761/34280/15-а пенсія за вислугу років позивачу не нарахована вчасно з вини Пенсійного фонду України, а згідно п.2 ст.51 Закону перерахунок пенсій проводиться з першого числа місяця, що йде за місяцем в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії, просив Відповідача виплатити надбавки до пенсії Позивачу - непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника з наступного місяця від дати набуття права на вказану надбавку: на дружину з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2015 року. на сина з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року. Проте, листом №7486-6956/Г-02/8-2600/20 від 14.04.20 відповідач у виплаті надбавок з 01 червня 2015 року відмовив. Позивач категорично не згоден з позицією відповідача, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що у зв`язку із скасуванням пунктів 1, 2 Постанови №103 неможливо здійснити жодні перерахунки. Таким чином, у позивача відсутнє право на перерахунок пенсії. Відповідно до Закону України №262, Порядку №45, Постанови №103 відповідач здійснив перерахунок пенсії на підставі довідки, в якій визначено розмір грошового забезпечення для такого перерахунку. Права самостійно визначати розміри грошового забезпечення позивача відповідач не має. Відповідач діяв правомірно при проведенні перерахунку пенсії позивача, оскільки відповідач діяв у відповідності до законодавства, чинного на момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії, а саме: Закону України №2262, Постанови №103, Порядку №45. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року по справі №761/34280/15-а, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, ІНФОРМАЦІЯ_4 про зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 підготувати подання до Головного управління Пенсійного фонду України про призначення ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 03.02.2014 року відповідно до п. «в» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві виплатити ОСОБА_1 одноразово суми пенсії за вислугу років, нараховані починаючи з 03.02.2014р. по 01.02.2016р. (день винесення рішення), не отримані вчасно з вини Пенсійного фонду України.

На виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року по справі №761/34280/15-а, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві в липні 2016 року на підставі документів, наданих ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з 03.02.2014.

В подальшому, з 05.09.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу було призначено пенсію по інвалідності.

В липні 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату як непрацюючому пенсіонеру, надбавки на непрацездатного утриманця - сина ОСОБА_3 , та на непрацездатного утриманця дружину, яка зайнята доглядом за дитиною, яка не досягла 8-річного віку, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

23.08.2016 відповідач призначив позивачу надбавку на непрацездатного утриманця - сина ОСОБА_3 , та нараховано доплату за період з 01.09.2015 по 31.08.2016.

29.09.2016 відповідач встановив надбавку на непрацездатного утриманця дружину, яка зайнята доглядом за дитиною, яка не досягла 8-річного віку, за період з 01.10.2015 по 30.09.2016.

16.03.2020 через Урядову гарячу лінію позивач письмово подав заяву № ГА-10393491, в якій зазначив, що оскільки його син народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року по справі №761/34280/15-а пенсія за вислугу років позивачу не нарахована вчасно з вини Пенсійного фонду України, а згідно п.2 ст.51 Закону перерахунок пенсій проводиться з першого числа місяця, що йде за місяцем в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії, просив відповідача виплатити надбавки до пенсії позивачу - непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника з наступного місяця від дати набуття права на вказану надбавку: на дружину з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2015 року. на сина з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року.

Листом №7486-6956/Г-02/8-2600/20 від 14.04.2020 відповідач повідомив, що на підставі поданої заяви від 23.08.2016 та передбачених Порядком документів позивачу, як непрацюючому пенсіонеру призначено надбавку на непрацездатного утриманця сина ОСОБА_3 та 29.08.2016 нараховано кошти з урахуванням положень статті 51 Закону за період з 01.09.2015 по 31.08.2016 в сумі 6556,00 грн, які було виплачено у вересні 2016 року. Рішенням від 29.09.2016 позивачу була встановлена надбавка за непрацездатного утриманця дружину, яка зайнята доглядом за дитиною, яка не досягла 8-річного віку, відповідно до заяви від 22.09.2016. Кошти нараховано з урахуванням положень статті 51 Закону за період з 01.10.2015 30.09.2016 в сумі 6584,00 грн та виплачено у жовтні 2016 року.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у відмові виплатити надбавки до пенсії позивачу, непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника з дати набуття права на вказану надбавку 01.06.2015 по дату початку виплати вказаних добавок, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі та деяких інших осіб, є Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до п. а ст. 16 Закону № 2262ХІІ до пенсії за вислугу років, що призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується: а) надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому надбавка нараховується тільки на тих членів сім`ї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу на дітей одиноким матерям. За наявності права одночасно на пенсію, зазначені види допомоги і надбавку на непрацездатного члена сім`ї до пенсії за вислугу років за вибором пенсіонера може бути призначено пенсію, державну соціальну допомогу або нараховано на цього члена сім`ї надбавку. За наявності в сім`ї двох або більше пенсіонерів кожний непрацездатний член сім`ї, який перебуває на їх спільному утриманні, враховується для нарахування надбавки тільки одному з пенсіонерів за їх вибором.

З матеріалів справи судом установлено, відповідно до витягу із наказу Міністра оборони України (по особовому складу) позивача звільнено з військової служби у запас з 06.04.2004. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію відповідно до Закону Уракїни Закону № 2262ХІІ.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року по справі №761/34280/15-а, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 03.02.2014 відповідно до п. «в» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва по справі №761/34280/15-а, відповідач в липні 2016 року на підставі документів, наданих ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначив позивачу пенсію за вислугу років з 03.02.2014.

Позивач є непрацюючим пенсіонером, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, а саме сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (копія свідоцтва про народження міститься в матеріалах справи), дружину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (копія свідоцтва про шлюб міститься в матеріалах справи).

Таким чином, син позивача народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , дружина знаходилася у декретній відпустці не працювала, що підтверджується матеріалами справи, тобто з 01.06.2015 у позивача виникло право на отримання вказаної вище надбавки.

Частинами другою та третьою статті 51 Закону №2262-ХІІ визначено, що перерахунок пенсій, призначених особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до ст.55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом влади адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком та незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Право особи на отримання пенсії є безумовним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державною зобов`язань у соціальній сфері.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17, від 29.11.2019 у справі № 608/957/16-а та від 12.12.2023 у справі № 380/1907/23.

Суд зазначає, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Тобто набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011), як це допустив відповідач у спірних правовідносинах.

Більше того, право на мирне володіння кожною фізичною або юридичною особою своїм майном гарантується також ч. 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у Рішенні «Суханов та Ільченко проти України» (Рішення від 26.09.2014) зауважив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).

Враховуючи те, що право на отримання позивачем пенсії протиправно не визнавалося відповідачем, суд дійшов висновку що дата, з якої має бути відновлено право позивача на виплату надбавки до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, є дата набуття права на вказану надбавку - 01 червня 2015 року.

Частинами першою, другою статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 7 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пункті 22 рішення від 08.11.2005 у справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) Європейський суд з прав людини повторив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98).

Стосовно вимоги про зобов`язання відповідача провести розрахунок та виплатити компенсацію на суму вищезазначеної виплати надбавок до пенсії не виплаченої вчасно з вини Пенсійного фонду позивачу в порядку та терміни, визначені статтею 4 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

За статтею 1 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону №2050-III).

Відповідно до статті 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону №2050-III передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 аналогічні положенням Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Абзацом 1 пункту 4 Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Зміст наведених норм права дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом № 2050-III, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №520/2020/19 та від 25.03.2025 у справі №400/8389/21.

Отже, виникненню права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати передує несвоєчасне нарахування та виплата доходу, за певний період, адже нарахування такого виду компенсації проводиться шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.

Тобто, для проведення компенсації обов`язковою умовою є наявність нарахованого, але не виплаченого доходу, а також порушення встановлених строків його виплати на один і більше календарний місяць.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені в постанові від 19 червня 2025 року у справі №580/11000/23.

У постанові від 14 травня 2025 року у справі №160/672/24 Верховний Суд зазначив наступне: «основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Оскільки, суми не виплачені, а компенсація втрати частини доходів відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159 здійснюється в день виплати основної суми доходу, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.11.2022 у справі №674/22/17, від 24.07.2024 у справі №520/2674/2020 від 31.07.2024 у справі №480/1704/19, в яких зазначено, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Тобто виплата компенсації втрати частини доходів пов`язана з виплатою основної суми доходу».

Як свідчать матеріали справи, позивачу ще не виплачена заборгованість з пенсії за спірний період. Отже, право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів ще не було порушено суб`єктом владних повноважень, тому звернення до суду з цими позовними вимогами є передчасним.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат сторонами не заявлено, тому їх розподіл судом не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка полягає у відмові виплатити надбавки до пенсії ОСОБА_1 , непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника з дати набуття права на вказану надбавку 01.06.2015 по дату початку виплати вказаних добавок.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплатити надбавки до пенсії ОСОБА_1 , непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника з дати набуття права на вказану надбавку до дати фактичного початку виплати надбавок, не виплачених вчасно з вини Пенсійного фонду: на дружину ОСОБА_2 з 01.06.2015 по 30.09.2015; на сина ОСОБА_1 з 01.06.2015 по 31.08.2015.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.М. Чернова