Справа № 320/8715/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року м. Київ №320/8715/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про оскарження рішень, дій, бездіяльності розпорядника публічної інформації,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо ненадання ОСОБА_1 на пункт 1 його запиту на інформацію від 03.08.2023 № 1058/11 засвідчену належним чином паперову копію запиту ОСОБА_1 від 03.08.2023 року № 1058/11;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити пункт 1 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо ненадання ОСОБА_1 на пункт 2 його запиту на інформацію від 03.08.2023 № 1058/11 засвідчену належним чином електронну копію запиту ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити пункт 2 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03.08.2023 року № 1058/11;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо ненадання ОСОБА_1 на пункт 3 його запиту на інформацію від 03.08.2023 року № 1058/11 засвідчену належним чином паперову копію Рішення № _2023_1 від 11.07.2023 про призначення/непризначення/відмову субсидії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити пункт 3 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11;

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у задоволенні пункту 4 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03 серпня 2023 року № 1058/11, оформлену у вигляді електронного листа Головного управління ПФУ в м. Києві від 07.08.2023 № 2600-0211-8/154105;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надати ОСОБА_1 публічну інформацію, що запитувалась ним у пункті 4 запиту на інформацію від 03.08.2023 № 1058/11;

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у задоволенні пункту 5 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03 серпня 2023 року № 1058/11, оформлену у вигляді електронного листа Головного управління ПФУ в м. Києві від 07.08.2023 № 2600-0211-8/154105;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надати ОСОБА_1 публічну інформацію, що запитувалась ним у пункті 5 запиту на інформацію від 03.08.2023 № 1058/11.

Ухвалою суду від 08.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що на його запит на інформацію відповідач не надав усіх запитуваних ним документів, що призвело, на його думку, до неправомірного обмеження його прав та стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідач надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що він діяв у межах повноважень та згідно з чинним законодавством, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач 03 серпня 2023 року подав електронною поштою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві запит на інформацію з проханням надати: 1) засвідчену належним чином паперову копію цього запиту на інформацію, який пройшов реєстрацію у встановленому розпорядником інформації порядку; 2) засвідчену належним чином електронну копію цього запиту на інформацію, який пройшов реєстрацію у встановленому розпорядником інформації порядку; 3) засвідчену належним чином паперову копію Рішення №_2023_1 від 11.07.2023 про призначення/непризначення/відмову субсидії; 4) засвідчену належним чином електронну копію Рішення № _2023_1 від 11.07.2023 про призначення/непризначення/відмову субсидії; 5) паперову та електронну копії нормативно-правового акта, яким затверджено форму рішення ПФУ щодо призначення/непризначення/відмову субсидії.

Того ж дня позивач одержав електронне повідомлення відповідача, у якому було зазначено про те, що запит зареєстровано 03.08.2023 13:59:21, реєстраційний № 1058/11.

08.08.2023 о 16:49 год. на електронну пошту позивача від надійшло електронне повідомлення, у якому Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на запит, зареєстрований 03.08.2023 за вх. 1058/11, повідомило про те, що питання надання житлових субсидій визначено Положенням про порядок призначення житлових субсидій, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (далі Положення). Згідно п. 60 Положення, після отримання інформації, необхідної для призначення житлової субсидії (п. 50 Положення), приймається рішення про призначення/непризначення житлової субсидії (у разі, коли за результатами розрахунку житлової субсидії її розмір має нульове або від`ємне значення), або відмову в призначенні житлової субсидії. Ознайомитись з нормативно-правовими документами позивач може на сайті zakon.rada.gov.ua. Рішення про призначення житлової субсидії формується в підсистемі «Призначення та виплата деяких соціальних виплат».

На запит позивача відповідачем надано засвідчену належним чином паперову копію запиту позивача, поданому в електронному вигляді на офіційну електронну адресу Головного управління.

Електронний запит на інформацію був зареєстрований Головним управлінням в підсистемі «Документообіг» 03.08.2023 за № 1058/11.

Також на запит позивача надіслано завірену належним чином паперову копію рішення №-2023-1 від 11.07.2023 про відмову в призначенні житлової субсидії.

Також, відповідач 12.08.2023 надіслав позивачеві простим поштовим відправленням роздруківку листа на 1 аркуші, на якому є відтиск печатки Управління адміністративного забезпечення ГУ ПФУ в м. Києві та додатки: копія запиту позивача у паперовому вигляді та копія рішення відповідача про призначення житлової субсидії від 11.07.2023.

Позивач вважає, що відповідач не надав йому витребуваних документів, вважає такі дії відповідача протиправними та звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

У контексті нормативного регулювання спірних правовідносин та обставин справи, суд акцентує увагу на такому.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно ст. 1 Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (ст. 2 Закону).

Право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації (ст. 3 Закону).

Поряд із наведеним нормативним регулюванням питань: визначення терміну публічної інформації, мети і сфери дії Закону, гарантій забезпечення права на доступ до публічної інформації, Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає правові питання: а) порядку доступу до інформації; б) суб`єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації; в) реалізації права на доступ до інформації за інформаційним запитом.

Так, за ст. 5-10 Закону, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю. Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.

Відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Кожна особа має право: 1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом; 2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; 3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону; 4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів; 5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

У відповідності до ст.ст. 12 - 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно ст.ст. 19, 22, 23 Закону, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

У разі якщо з поважних причин (інвалідність, обмежені фізичні можливості тощо) особа не може подати письмовий запит, його має оформити відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації, обов`язково зазначивши в запиті своє ім`я, контактний телефон, та надати копію запиту особі, яка його подала.

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

З наведених положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» вбачається про забезпечення доступу до інформації шляхом надання розпорядниками публічної інформації на запити від запитувачів - фізичних, юридичних осіб, об`єднань громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2023 до Головного Управління надійшов запит від ОСОБА_1 , де він просив надати наступні документи:

1) засвідчену належним чином законодавством, паперову копію цього запиту на інформацію, який пройшов реєстрацію у встановленому розпорядником інформації порядку;

2) засвідчену належним чином електронну копію цього запиту на інформацію, який пройшов реєстрацію у встановленому розпорядником Інформації порядку;

3) засвідчену належним чином паперову копію Рішення № _2023_1 від 11.07.2023 про призначення/непризначення/відмову субсидії;

4) засвідчену належним чином електронну копію Рішення № _2023_1 від 11.07.2023 про призначення/непризначення/відмову субсидії;

5) паперову та електронну копії нормативно-правового акта, яким затверджено форму рішення ПФУ щодо призначення/непризначення/відмову субсидії. 03 серпня 2023 року.

08.08.2023 за вих. № 2600-0202-8/154105 Головним управлінням було направлено позивачеві відповідь на звернення з додатками.

Відповідно до частини 5 статті 19 Закону №2939 запит на інформацію має містити:

ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №2939 прано на доступ до публічної інформації гарантується:

обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.

Отже, розпорядник інформації зобов`язаний її надавати за максимально спрощеною процедурою.

Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 15.08.2011 «Про організацію виконання норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» затверджено Порядок складання, подання запиту на публічну інформацію та її отримання у Пенсійному фонді України» (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.10.2011р. за №1150/19888), який визначає процедуру доступу до публічної інформації у Пенсійному фонді України, порядок складання, подання запиту на публічну інформацію та її отримання (далі - Порядок №22-1)

Відповідно пункту 4.1 розділу IV порядку №22-1 запити на інформацію, що надходять на адресу Пенсійного фонду, приймаються, попередньо опрацьовуються, реєструються та обліковуються структурним підрозділом, що забезпечує реєстрацію, облік, організацію документообігу службових документів в Пенсійному фонді, відповідно до вимог Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 (із змінами), з урахуванням вимог цього Порядку.

Що стосується вимоги позивача надати засвідчену належним чином паперову та електронну копію його запиту, що була направлена на офіційну електронну адресу Головного управління, суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 №55 «Деякі питання документування управлінської діяльності» (далі- Постанова №55) та Інструкції з діловодства в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві, затвердженої наказом Головного управління від 23.11.2020 № 1041, основна форма провадження діловодства у Головному управлінні - електронна.

Відповідно до вимог пункту 2 та 3 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої Постановою №55 (далі - Інструкція №55/1), опрацювання зазначених запитів здійснювалося в електронному вигляді, паперові копії документів не створювалися.

Крім того, пунктом 7 Інструкції №55/1 визначено, що електронна копія електронного документа - це візуальне подання електронного документа в електронній формі без кваліфікованих електронних підписів, якими його було завізовано та/або підписано, відповідність та правовий статус якої засвідчено кваліфікованою електронною печаткою. Таким чином, створення засвідченої електронної копії електронного документа передбачено для документів, підготовлених установою.

Відповідно до вимог пункту 70 Типової Інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою №55 (далі - Інструкція 55/2) , установа може засвідчувати копії документів, які створюються у цій установі, крім випадків створення паперових копій електронних документів, що надійшли до установи через систему взаємодії органів виконавчої влади, або якщо це визначено законодавством.

Крім того, пунктом 2 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Мінюсту від 18 червня 2015 року № 1000/5 (далі Правил№1000/5), передбачено, що копія документа - документ, що містить точне знакове відтворення змісту чи документної інформації іншого документа і в окремих випадках - деяких його зовнішніх ознак.

Згідно з пунктом 8 вказаних Правил, копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Тобто, поняття "копія" та "засвідчена копія" законодавством розмежовані.

Відповідно до вимог пункту 2 глави 10 розділу II Правил №1000/5 установа має право засвідчувати копії документів, що створюються в ній, за винятком копій документів, які відповідно до законодавства потребують засвідчення в нотаріальному порядку.

Відповідно вимог пункту 3 глави 10 розділу ІІ Правил №1000/5 копії документів інших установ можуть виготовлятися і засвідчуватися установою в таких випадках:

на вимогу судових та інших правоохоронних органів;

для внутрішнього використання в установах (під час вирішення питань щодо прийняття громадян на роботу, навчання, засвідчення їх трудових, житлових та інших прав у взаємовідносинах з установою).

Отже, Закон гарантує максимальне спрощення процедури отримання інформації, але не уповноважує розпорядників завіряти надані у відповідь на запит копії документів та не надає запитувачу права вимагати такого завірення. Таким чином, законодавство не зобов`язує завіряти копію документа, яка надається у відповідь на запит.

Що стосується вимоги позивача надати паперову та електронну копії нормативно-правового акта, яким затверджено форму рішення Головного управління, суд зазначає, що механізм призначення субсидій визначено постановою «Про порядок призначення житлової субсидії», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995р №848 (далі - Постанова №848) Постановою №848 не затверджено форму згідно якої має формуватися рішення про призначення/не призначення/відмову житлової субсидії.

Рішення про призначення/не призначення/відмову житлової субсидії було сформовано в підсистемі «Призначення та виплата деяких соціальних виплат», та надіслано паперову копію цього рішення на адресу запитувача.

На підставі аналізу норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», підзаконних актів та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що розпорядник інформації зобов`язаний забезпечити надання публічної інформації за запитом у максимально спрощеному порядку, за умови дотримання вимог закону. Разом з тим, законодавство та внутрішні інструкції з діловодства передбачають можливість засвідчення лише тих копій документів, які створені безпосередньо установою, тоді як засвідчені копії документів, що надходять до установи в електронному вигляді, не створюються, якщо інше прямо не визначено законом. З огляду на це, вимоги позивача щодо надання засвідчених паперових чи електронних копій документів, які не створювались установою, не ґрунтуються на нормах законодавства, а відтак відсутні правові підстави вважати дії розпорядника інформації протиправними.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що запити позивача від 02.12.2023 та від 23.12.2023 розглянуті у відповідності із встановленою Законом №2939-VI процедурою, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.