Справа № 140/14723/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/14723/24 пров. № А/857/21439/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С. М., Мікули О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 140/14723/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКС ГРУП КОМПАНІ» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції Плахтій Н.Б.,

час ухвалення рішення 28 квітня 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 28 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАКС ГРУП КОМПАНІ» звернулося в суд з позовом до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 06.08.2024 №UA205140/2024/000224/1.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у відповідності до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженогонаказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, статті 257 МК України для митного оформлення товарів декларантом в інтересах ТОВ «ЛАКС ГРУП КОМПАНІ» подано: МД №24UA22U7 від 06.08.2024 на вісім товарних позицій у графі 31. Під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості товару з врахуванням поданих документів було встановлено розбіжності, відтак у митного органу виникли сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару №6, а саме: - наданий банківський платіжний документ LV128667/240524 від 24.05.2024 на суму 68 917 дол.США, що не відповідає вартості 142 571,22 дол.США згідно проформи-інвойсу EFP23-0132 від 07.12.2023; - згідно коносаменту QN24050536 від 08.06.2024 відправлення вантажу з порту GINGDAO Китай до Гданськ, Польща. Наступне перевезення з Гданська до митного кордону України. Транспортні витрати до митного кордону відповідно до поданих перевізних документів становлять: рахунок №21614 від 01.08.2024 269281,81 грн та 45106,93 грн; довідка №252 від 02.08.2024 5500 грн калькуляція витрат №67 від 05.08.2024 по рахунках на суми 301518 грн та 455 Євро. До митного оформлення заявлено транспортні витрати в сумі 327 560,07 грн. Числовий розрахунок транспортних витрат, які стосуються оцінюваної партії товару не надано. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості. Зважаючи на вказане, інспектором митниці направлено декларанту електронне повідомлення з вимогою про надання у 10-ти денний термін додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості. Декларант надав додаткові документи: лист №69 від 06.08.2024 щодо поданих документів. Листом №70 від 06.08.2024 декларант повідомив про подані документи для підтвердження заявленої митної вартості.

Так як позивачем не було надано всіх документів на запит митного органу, які б документально підтвердили або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості. Таким чином, Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 06.08.2024 №UA205140/2024/000224/1, згідно якого митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, згідно рівня раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар №6 на рівні - 6,06 дол.США/кг за МД №UA110020/2024/001912 від 17.05.2024, №UA100320/2024/422973 від 10.07.2024. Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару з врахуванням призначення, умов поставки, країни походження, обсягу імпортованої партії. Декларантом вказаний товар оформлено у вільний обіг згідно МД №24UA90U0 від 06.08.2024 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

13.10.2023 між позивачем ТОВ «ЛАКС ГРУП КОМПАНІ» (покупець) та компанією QINGDAO EAST FIELD MACHINERY CO., LTD (Китай) (продавець) укладено зовнішньоекономічний договір (контракт) №1-1310 (а.с.47-54), за умовами якого продавець приймає на себе зобов`язання поставляти і передавати у власність покупця промислове обладнання, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати товар, в порядку та на умовах визначених даним контрактом.

Згідно із пунктом 1.3. вказаного контракту асортимент товару, номенклатура товару, одиниця товару, кількість товару, ціна товару, та інші дані, необхідні для організації поставок товару, визначаються в проформах - інвойсах, погоджених сторонами, які є невід`ємною частиною даного контракту.

Відповідно до проформи-інвойсу №EFP23-0132 07.12.2023 (а.с.55-60, 178-183, переклад 61-64), сторони контракту домовилися про поставку промислового обладнання на загальну суму 142571,22 дол.США.

Згідно із комерційним інвойсом від 15.05.2024 №С24-031 (а.с.65-66, 171 переклад 67-68) сторонами контракту було узгоджено поставку частини промислового обладнання, зазначеного в проформі-інвойсу №EFP23-0132 від 07.12.2024 на суму 67307,00 дол.США.

На виконання умов контракту згідно із платіжною інструкцією в іноземній валюті №LV128667/240524 від 24.05.2024 позивачем здійснено оплату за товар в сумі 68917,00 дол.США (а.с.69, 156, переклад 70).

08.06.2024 компанія QINGDAO EAST FIELD MACHINERY CO., LTD (Китай) відвантажила ТОВ «ЛАКС ГРУП КОМПАНІ» відповідну партію товару згідно із інвойсу №024-031 від 15.05.2024, що підтверджується коносаментом №ON24050536 від 08.06.2024 (а.с.85,173, переклад 86).

З метою митного оформлення імпортованого товару 06.08.2024 декларант ТОВ «ЛАКС ГРУП КОМПАНІ» подав до Волинської митниці електронну митну декларацію, якій присвоєно номер №24UA22U7 (а.с.30-37, 146-149, 158-161), на вісім товарних позицій, зокрема товар №6: «Стани холодної прокатки, нові: Вальцювальний верстат М-ESR-2020х3.0 400V/50Нz/ЗРК - робоча ширина металу 2020 мм, максимальна товщина металу 3мм, діаметр валків 127 мм, кількість валів 3 шт, ппотужність 4000 Вт, призначений для прокату листового металу в циліндричні, конічні і дугоподібні форми 1 шт. Торг. марка: «Мast Metalltechnik. Виробник: Qingdao East Field Machinery Co., Ltd, CN» (графа 31 МД). Митну вартість товару 6 визначено за першим методом (за ціною договору) на рівні 2555 дол.США, загальна вартість усіх товарів 67307,00 дол. США.

Разом з митною декларацією позивачем до митного органу було подано також передбачений МК України перелік документів, на підставі яких товар був придбаний та ввезений на територію України, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) №1-1310 від 13.10.2023 (а.с.47-54), проформа-інвойс EFP23-0132 від 07.12.2023 (а.с.55-60, 178-183, переклад 61-64), комерційний інвойс №С-24-031 від 15.05.2024 (а.с.65-66, 171 переклад 67-68), платіжна інструкція №LV128667/240524 від 24.05.2024 (а.с.69, 156, переклад 70), пакувальний лист б/н від 15.05.2024 (а.с.71-72,176-177, переклад 73-74), договір транспортного експедування №1505/24/01 від 15.05.2024 (а.с.75-83), рахунок на оплату №21614 від 01.08.2024 (а.с.84, 184), фактура - проформа №2/08/24/FPR від 02.08.2024 (а.с.87, 185 переклад 88), калькуляція транспортних витрат №67 від 05.08.2024 (а.с.89, 172), договір - заявка №02/08 на міжнародні вантажні перевезення від 02.08.2024 (а.с.94, 168), довідка №252 від 02.08.2024 (а.с.97, 167), коносамент QN24050536 від 08.06.2024 (а.с.85,173, переклад 86), міжнародна товарно-транспортна накладна CMR №LAKS-P1 від 02.08.2024 (а.с.95, 201, переклад 96), транзитна декларація ТІ MRN 24PL322080NS6VHYS5 від 01.08.2024 (а.с.90-91, 186-187, переклад 92-93), технічні паспорти на товар (а.с.188-200).

06.08.2024 позивачу направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до положень статті 53 МК України, а саме виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, транспортні (перевізні) документи та інші додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості (а.с.219).

Листом від 06.08.2024 №69 позивач повідомив, що згідно проформи-інвойс EFP23-0132 було декілька платіжних операцій, наданий платіжний документ LV128667/240524 від 24.05.2024 був наданий саме на той товар, який зазначений в інвойсі №C24-031 від 15.05.2024. В контейнері №TIIU4727060 поставлялося товар згідно 2-х інвойсів, а саме: С24-031 та С24-031-2 від 15.05.2024. До транспортних документів надано калькуляцію транспортних витрат №67 від 05.08.2024, так як вантаж є консолідованим (а.с.98, 175).

У заяві від 06.08.2024 №70 позивач зазначив, що для підтвердження митної вартості подані всі документи та просив прийняти рішення без врахування термінів, передбачених частиною третьою статті 53 МК України (а.с.99, 174).

06.08.2024 митний орган за результатами перевірки митної декларації, а також інших документів, наданих відповідно до МК України, прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000224/1 (а.с.15-16, 162) та видав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/002021 (а.с.17-18, 144-145), відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товарів у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених устатті 53 МК України.

У графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що митна вартість товару №6, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів в поданих до митного оформлення товарів за митною декларацією 24UA22U7 документи містять розбіжності, зокрема:

Наданий банківський платіжний документ LV128667/240524 від 24.05.2024 на суму 68917 дол. США, що не відповідає вартості 142571,22 дол.США згідно проформи-інвойсу EFP23-0132 від 24.05.2024.

Згідно коносаменту QN24050536 від 08.06.2024 відправлення вантажу з порту G1NGDAO Китай до Гданськ, Польща. Наступне перевезення з Гданська до митного кордону України. Транспортні витрати до митного кордону відповідно поданих перевізних документів становлять: рахунок №21614 від 01.08.2024 - 269281,81 грн та 45106,93 грн; довідка №9252 від 02.08.2024 5500 грн калькуляція витрат №67 від 05.08.2024 - по рахунках на суми 301518 грн та 455 Євро. До митного оформлення заявлено транспортні витрати в сумі 327560,07 грн. Числовий розрахунок транспортний витрат, які стосуються оцінюваної партії товару не надано. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості.

Згідно із статтями 53 та 54 МК України декларанту запропоновано надати в 10-денний термін додаткові документи.

Декларант надав додаткові документи: лист №69 від 06.08.2024 щодо поданих документів. Листом №70 від 06.08.2024 декларант повідомив про подані документи для підтвердження заявленої митної вартості.

Декларантом не надано витребувані додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. Не надано числовий розрахунок транспортний витрат, які стосуються оцінюваної партії товару.

У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, МК України, також вимогами частини шостої статті 54 МК України передбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України митниця може відмовити у визнанні заявленої декларантом митної вартості. У митного органу відсутні підстави для застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме: методу 2а (стаття 59 МК України) та методу 2б (стаття 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 МК України) та методу 2г (стаття 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, митницею відповідно до положень статей 55 та 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

Митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, згідно рівня раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар №6 на рівні - 6,06 дол.США/кг за МД №UA110020/2024/001912 від 17.05.2024, №UA100320/2024/422973 від 10.07.2024. Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару з врахуванням призначення, умов поставки, країни походження, обсягу імпортованої партії.

Товар був випущений у вільний обіг відповідно до митної декларації №24UA90U0 від 06.08.2024 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України (а.с.38-46, 163-166).

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно доглави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другоїстатті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленомурозділом VIII цього Кодексута цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостійстатті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першійстатті 58 цього Кодексу(частини перша, другастатті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК Україниу разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ятастатті 53 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третійстатті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

Разом з тим, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого промислового обладнання за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України в становлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним углаві 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так, контрактом №1-1310 від 13.10.2023, укладеним між ТОВ «ЛАКС ГРУП КОМПАНІ» (покупець) та компанією QINGDAO EAST FIELD MACHINERY CO., LTD (Китай) (продавець) було визначено предмет контракту, строк та умови постави товару, ціну та загальну вартість контракту, порядок розрахунків (а.с.47-54).

Відповідно до пункту 1.3. вказаного контракту асортимент товару, номенклатура товару, одиниця товару, кількість товару, ціна товару, та інші дані, необхідні для організації поставок товару, визначаються в проформах-інвойсах, погоджених сторонами, які є невід`ємною частиною даного контракту.

Нормами пункту 2.1. контракту визначено умови оплати, а саме: попередня оплата в розмірі 100% вартості товару зазначеного в проформі-інвойсі.

Відповідно до підпункту 2.1.1. контракту сторони домовились, що детальні умови оплати зазначаються та погоджуються сторонами в проформах-інвойсах, умови поставки - в інвойсах до цього контракту.

Пунктом 2.4 договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах FOB Циндао, якщо інші умови не зазначені в інвойсах до Контракту. У вартість товару включається вартість маркування, вартість упаковок, палет, навантаження (від заводу постачальника до завантаження контейнера на борт судна, порт Циндао), сертифікату походження товару. Витрати, пов`язані з виконанням даного контракту розподіляються між сторонами відповідно до правил «INCOTERMS 2010».

Відповідно до пункту 3.1. контракту ціна товару визначається в проформах-інвойсах, які є невід`ємною частиною даного контракту.

Згідно із пунктом 3.4. договору загальна сума цього контракту складається із загальної суми товарів поставлених відповідно підписаних додатків (проформ-інвойсів) до контракту.

Відповідно до проформи-інвойсу №EFP23-0132 від 07.12.2023 (а.с.55-60, 178-183, переклад 61-64), сторони контракту домовилися про поставку промислового обладнання на загальну суму 142571,22 дол.США. Термін поставки: не пізніше 31.03.2024. Умови оплати: 30% депозит 42771,37 дол.США передоплата переказом, 70% баланс. Оплата переказом, коли товар готовий до відправки, перед завантаженням.

Згідно із комерційним інвойсом від 15.05.2024 №С24-031 (а.с.65-66, 171 переклад 67-68) сторонами контракту було узгоджено поставку частини промислового обладнання, зазначеного в проформі-інвойсу №EFP23-0132 від 07.12.2024 на суму 67307,00 дол.США. Умови оплати: переказом при готовності товару до відвантаження, до завантаження.

При цьому, суд зауважує, що найменування товару, його ціна та кількість, що зазначена в комерційному інвойсі С24-031 від 15.05.2024 відповідає найменуванню товару, його ціні зазначеній в проформі-інвойсі EFP23-0132 від 07.12.2023, зокрема, що стосується товару №6 вальцювального верстату М-ESR-2020х3.0 400В/50Гц/3РН за 1 шт. 2555,00 дол.США.

На виконання умов контракту згідно із платіжною інструкцією в іноземній валюті №LV128667/240524 від 24.05.2024 позивачем здійснено оплату за товар в сумі 68917,00 дол.США (а.с.69, 156, переклад 70).

За змістом платіжної інструкції можна ідентифікувати сторін зовнішньоекономічної операції купівлі-продажу, при цьому в призначенні платежу вказано, що оплата проводиться відповідно до контракту №1-1310 від 13.10.2023 та проформи-інвойсу №EFP23-0132 07.12.2023.

Ціна товару в інвойсі від 15.05.2024 №С24-031 (67307,00 дол.США) відповідає загальній фактурній вартості, зазначеній в МД №24UA22U7 від 06.08.2024 (графа 22) (а.с.30-37).

Однією із підстав для прийняття оскаржуваного рішення слугувало те, що наданий банківський платіжний документ LV128667/240524 від 24.05.2024 на суму 68917 дол.США, що не відповідає вартості 142571,22 дол.США згідно проформи-інвойсу EFP23-0132 від 07.12.2023.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до проформи-інвойс №EFP23-0132 від 07.12.2023 (а.с.55-60, переклад 61-64) сторони контракту домовилися про наступні умови оплати: 30% депозит 42771,37 дол.США передоплата; 70% баланс, оплата переказом, коли товар готовий до відправки, перед завантаженням.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, листом від 06.08.2024 №69 позивач повідомив митний орган про те, що згідно проформи-інвойс EFP23-0132 було декілька платіжних операцій, наданий платіжний документ LV128667/240524 від 24.05.2024 був наданий саме на той товар, який зазначений в інвойсі №C24-031 від 15.05.2024 (а.с.98, 175).

Таким чином, оскільки умовами проформи-інвойсу EFP23-0132 від 07.12.2023 було передбачено поетапну оплату товару, а відтак наданий банківський платіжний документ LV128667/240524 від 24.05.2024 на суму 68917 дол.США, який підтверджує часткову оплату відповідного товару, не може відповідати вартості, яка вказана в проформі-інвойсі.

Отже, проведення позивачем часткової сплати за товар відповідно до проформи-інвойсу №EFP23-0132 від 07.12.2023, який містить увесь перелік промислового обладнання, про поставку якого домовились сторони контракту №1-1310 від 13.10.2023, відповідає умовам, визначеним у самій проформі-інвойс щодо оплати за товар, який готовий до відправки, перед завантаженням.

Поряд з тим, сума платіжного документу LV128667/240524 від 24.05.2024 (68917 дол.США) охоплює суму поставки, зазначену в комерційному інвойсі №C24-031 від 15.05.2024 (67307,00 дол.США), і підтверджує проведення оплати до відправки, перед завантаженням, яке відбулось згідно з коносаментом QN.06.2024 (завантажено на борт) (а.с.87, переклад 88).

Також, в оскаржуваному рішенні митний орган зазначає, що згідно коносаменту QN24050536 від 08.06.2024 відправлення вантажу з порту G1NGDAO Китай до Гданськ, Польща. Наступне перевезення з Гданська до митного кордону України. Транспортні витрати до митного кордону відповідно поданих перевізних документів становлять: рахунок №21614 від 01.08.2024 - 269281,81 грн та 45106,93 грн; довідка №9252 від 02.08.2024 5500 грн калькуляція витрат №67 від 05.08.2024 - по рахунках на суми 301518 грн та 455 Євро. До митного оформлення заявлено транспортні витрати в сумі 327560,07 грн. Числовий розрахунок транспортний витрат, які стосуються оцінюваної партії товару, не надано. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості.

Надаючи оцінку таким доводам митного органу, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що визначена у МД №24UA22U7 від 06.08.2024 митна вартість товару у загальному розмірі 3100379,64 грн включає вартість товару 2772819,56 грн (еквівалентно 67307,00 дол. США) і вартість витрат на транспортування.

Так, як вбачається із матеріалів справи, між ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» (експедитор) та позивачем (клієнт) було укладено договір транспортного експедування №1505/24/01 від 15.05.2024 (а.с.75-83), за умовами якого експедитор бере на себе зобов`язання за винагороду, за дорученням і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезень, експортних, імпортних і транзитних вантажів клієнта морським і наземним транспортом, а також надавати інші послуги, необхідні для доставки вантажів клієнта та узгоджені в заявках до цього договору (а.с.75-83).

На підставі вказаного договору позивачу був виставлений рахунок на оплату №21614 від 01.08.2024 на суму 317388,74 грн, в тому числі: міжнародне морське перевезення вантажу за межами державного кордону України Qingdao-Gdansk контейнеру №TIIU4727060 269281,81 грн; автоперевезення за межами державного кордону України за маршрутом Гданськ-Хелм контейнеру №TIIU4727060 45106,93 грн; транспортно-експедиційне обслуговування на території України контейнеру №TIIU4727060 3000,00 грн (а.с.84, 184).

Листом від 06.08.2024 №69 позивач повідомив митний орган про те, що в контейнері №TIIU4727060 поставлявся товар згідно з двома інвойсами, а саме: С24-031 та С24-031-2 від 15.05.2024 (а.с.98, 175).

Згідно із коносаментом QN24050536 від 08.06.2024 в контейнері №TIIU4727060 перевозився вантаж кількістю 162 упаковок та вагою брутто 19867,3 кг (а.с.85, переклад 86).

Як вбачається із наданого до митного оформлення пакувального листа б/н від 15.05.2024 (а.с.71-72, переклад 73-74), згідно з інвойсом від 15.05.2024 С24-031 постачався товар в кількості 156 упаковок та вагою брутто 19827,50 кг.

У свою чергу, відповідно до пакувального листа б/н від 15.05.2024 (а.с.112-113, переклад 114-115) постачався товар в кількості 6 коробок та вагою брутто 39,80 кг згідно з інвойсом від 15.05.2024 С24-031-2 (а.с.108-109, переклад 110-111).

Про те, що в контейнері №TIIU4727060 перевозився збірний вантаж, свідчить також транзитна декларація ТІ MRN 24PL322080NS6VHYS5 від 01.08.2024 (а.с.90-91, переклад 92-93), в якій зазначено про перевезення товару з кількістю місць 156 (інвойс С24-031) та з кількістю місць 6 (інвойс С24-031-2).

Також, як повідомив позивач, в процесі доставки товару він користувалось послугами митного складу в м. Chelm. Зазначені послуги надавала фірма ASSA Sp.Z о.о.

Згідно із фактурою-проформою №2/08/24/FPR від 02.08.2024 загальна вартість наданих позивачу послуг становить 480 Євро (а.с.87, переклад 88).

Враховуючи вищезазначені письмові докази, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що оскільки в одному контейнері TIIU4727060 здійснювалось перевезення товару за двома інвойсами №С24-031 від 15.05.2024 та №С24-031-2 від 15.05.2024, тому транспортні витрати були розподілені, зокрема щодо інвойсу №С24-031 від 15.05.2024 були включені транспортні витрати в розмірі 301518,00 грн, що становить 95% від загальної суми транспортних витрат згідно рахунку №21614 від 01.08.2024, та в розмірі 455,00 Євро, що становить 94,79% від загальної суми транспортних витрат, зазначених у рахунку №2/08/24/FPR від 02.08.2024.

Вказані обставини підтверджуються наданою під час митного оформлення калькуляцією транспортних витрат №67 від 05.08.2024 (а.с.89, 172).

У свою чергу, решта суми транспортних витрат, а саме: в сумі 15870,74 грн згідно із рахунком №21614 від 01.08.2024 та 25 Євро згідно із рахунком №2/08/24/FPR від 02.08.2024 були включені до транспортних витрат по доставці товару згідно із інвойсом №С24-031-2 від 15.05.2024, про що свідчить наявна в матеріалах справи калькуляція №68 від 05.08.2024 (а.с.100).

Перевезення товару за маршрутом Chelm (Польща) Луцьк (Україна) здійснювалось ТОВ «Метпровуд» на підставі договору заявки №02/08 на міжнародні вантажні перевезення від 02.08.2024 (а.с.94, 168).

Згідно із довідкою ТОВ «Метпровуд» №252 від 02.08.2024 транспортні витрати автомобілем IVECO державний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 по маршруту Хелм (Польща) Луцьк (Україна) складають 20000,00 грн, а саме: Хелм (Польща) м/п Ягодин (Україна) згідно інвойсу С24-031 5500 грн та згідно інвойсу С24-031-2 500 грн; м/п Ягодин (Україна) - Луцьк (Україна) 14000 грн (а.с.97, 167).

Перевезення товару здійснювалось згідно CMR №LAKS-P1 від 02.08.2024 (а.с.95, переклад 96).

Згідно з пунктом 5 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Таким чином, визначена у МД №24UA22U7 від 06.08.2024 митна вартість товару включає в себе витрати на транспортування товару до кордону України, а саме: 301518,00 грн (рахунок №21614 від 01.08.20204), 455,00 Євро (рахунок №2/08/24/FPR від 02.08.2024) та 5500,00 грн (довідка №252 від 02.08.2024), що відповідає нормам пункту 5 частини десятої статті 58 МК України.

З урахуванням наведеного, на думку суду, відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, які містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, декларанту митним органом було запропоновано надати в 10-денний термін такі документи: виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, транспортні (перевізні) документи та інші додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості (а.с.219).

Разом з тим, витребовуючи висновок про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, відповідач не навів обґрунтування, які складові митної вартості такий документ має підтвердити та яким чином він надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено.

Так само ненадання виписки з бухгалтерської документації за умов, відповідно до яких товар ввозився на митну територію України, не може позбавляти позивача можливості декларувати товар на підставі документів, що підтверджують ціну товару та які були сформовані (виписані) продавцем.

При цьому, суд зауважує, що до митного оформлення позивач надав відповідачу платіжну інструкцію в іноземній валюті №LV128667/240524 від 24.05.2024, в якій в призначенні платежу є посилання на контракт №1-1310 від 13.10.2023 та проформу-інвойс №EFP23-0132 від 07.12.2023.

Окрім того, суд вважає безпідставною вимогу митного органу про надання каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару, які в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України їх декларант може подати за власним бажанням.

З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними.

При цьому, відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.

Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбаченестаттею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених устаттях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.

У спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митних декларацій (МД №UA110020/2024/001912 від 17.05.2024, №UA100320/2024/422973 від 10.07.2024), на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару. Між тим можливість поставки товару іншим покупцям за більшою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства, а формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості та автоматичною підставою для збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

При вирішенні спору суд керується усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16), за висновками якого митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначеноМК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позивних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 06.08.2024 №UA205140/2024/000224/1.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, які заявлені до стягнення у розмірі 10000 грн, суд враховує такі положення КАС України та правові висновки Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі №540/2307/21.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа №815/1479/18), від 15.07.2020 (справа №640/10548/19), від 21.01.2021 (справа №280/2635/20), від 03.08.2022 (справа №280/4264/21).

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правничої допомоги від 10.12.2024 №10/12/24, укладений із адвокатським об`єднанням «Преміум Сервіс» в особі голови Тарана О.П. (а.с.116-118), акт приймання передачі наданих послуг від 16.12.2024 до вказаного договору (а.с.119), рахунок фактуру від 16.12.2024 №16/12/21-1 (а.с.120), платіжну інструкцію №725 від 16.12.2024 (а.с.121).

Згідно із пунктом 1.1 договору про надання правничої допомоги від 10.12.2024 №10/12/24 клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу у справі про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 06.08.2024 №UA205140/2024/000224/1, в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Нормами пункту 4.1. договору визначено, що вартість послуг адвокатського об`єднання за цим договором становить 10000 грн

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 16.12.2024 адвокатське об`єднання надало, а ТОВ «ЛАКС ГРУП КОМПАНІ» прийняло наступні роботи/послуги: надання правових консультацій та роз`яснення з питань рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000224/1 від 06.08.2024 1,0 год 1000,00 грн; складання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000224/1 від 06.08.2024 6,0 год 9000,00 грн. Загальна вартість 10000 грн (а.с.119).

Як передбачено пунктом 4.2 договору про надання правничої допомоги від 10.12.2024 №10/12/24, розрахунки за виконану роботу здійснюються клієнтом протягом трьох робочих днів з дня підписання між сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

На підставі виставленого рахунка-фактури від 16.12.2024 №16/12/21-1 (а.с.170), позивач сплатив на користь адвокатського об`єднання 10000 грн, про що свідчить платіжна інструкція №725 від 16.12.2024 (а.с.171).

Позаяк розмір гонорару адвоката встановлений договором у фіксованому розмірі, отже є визначеним, та не потребує детального опису робіт, визначеного частиною четвертою статті 134 КАС України.

Суд звертає увагу, що представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с.138-143), у якому вказав, що послуги по вивченню і аналізу документів, підготовка матеріалів до оскарження, наданню консультацій та роз`яснень законодавства, узгодження з клієнтом правової позиції охоплюються загальною діяльністю адвоката та повинні входити до складу послуги «підготовка позову» або «складання процесуальних документів», а отже не можуть бути самостійною складовою витрат на правову допомогу. Також зазначає, що дана позовна заява була підписана саме директором ТОВ «ЛАКС ГРУП КОМПАНІ» і разом з додатками були проставлені печаткою фірми ТОВ «ЛАКС ГРУП КОМПАНІ» та підписані директором Малохою Б.Л. Крім того, звертає увагу на той факт, що на даний час існує судова практика розгляду вказаної категорії справ, що значним чином спрощувало роботу адвоката та не потребувало значних затрат для підготовки позовної заяви. На думку представника відповідача, це ще раз підтверджує той факт, що підготовка вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала значних затрат коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Представник відповідача вважає, що визначена представником позивача сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими позовними вимогами, складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження), значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг (предметом оскарження є одне рішення суб`єкта владних повноважень), виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, заперечення відповідача, справедливим буде відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в загальному розмірі 9028,00 грн, в тому числі судовий збір в сумі 3028,00 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції від 09.08.2024 №25 (а.с.14), та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 6000,00 грн.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Волинської митниці слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року в справі № 140/14723/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 11 грудня 2025 року.