Справа № 580/13081/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради», КНП «Уманська Центральна міська лікарня» Уманської міської ради, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Комунального закладу «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради», КНП «Уманська Центральна міська лікарня» Уманської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним дії Комунального закладу «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради», які полягають у не зміні причини інвалідності II групи ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Комунальний заклад «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради» змінити причину інвалідності ОСОБА_1 на інвалідність внаслідок «Поранення, травми, яка отримана під час захисту Батьківщини» та видати про це відповідну довідку.

Позов обґрунтовано тим, що при встановленні інвалідності відповідачем безпідставно не було враховано свідоцтво про хворобу та довідку про обставини травми, а відповідно і не змінено причину інвалідності, яка пов`язана із захистом Батьківщини.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що діагноз, встановлений військово-лікарською комісією та підтверджений свідоцтвом про хворобу підпадає під критерії встановлення II групи інвалідності, але чого відповідачами враховано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальним закладом «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради» вказано, що позивач після винесеного спірного рішення МСЕК не звертався із відповідними заявами для підготовки та направлення на МСЕК медичних документів за формою 088/0 для зміни причини інвалідності.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій та особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК Серія 12 ААА № 880102 від 28.03.2018.

У відповідності до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12 ААА № 023493 від 28.03.2018 року, позивачу встановлено 80% втрати професійної працездатності.

У липні 2023 року перебуваючи на військовій службі ОСОБА_1 отримав вогнепальне осколкове поранення нижньої третини лівого стегна з повним пошкодженням підколінної артерії.

У відповідності до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 21.05.2024 року № 291, отримана позивачем поранення ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби і ТАК, пов`язане зі захистом Батьківщини.

У зв`язку з вищевказаною обставиною позивач був направлений на комісію МСЕК для встановлення відсотку втрати працездатності, у зв`язку з пораненням та визначення групи інвалідності.

Як наслідок, 08.07.2024 ОСОБА_1 був оглянутий комісією МСЕК та останньому було видано довідку серії 12 ААА №023493 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках з встановленням 25% втрати професійної працездатності.

Оскільки, на думку позивача, відповідачем безпідставно не було враховано його свідоцтво про хворобу № 406-п та довідку про обставини травми від 21.05.2024 № 291, а відповідно і не змінено причину інвалідності, яка пов`язана із захистом Батьківщини, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки комісія МСЕК вчинила відповідні дії (в межах своєї компетенції та повноважень) задля яких останній саме і направлялись документи від КНП «Уманська Центральна міська лікарня», та позивач не звертався до відповідача із заявою про зміну причини своєї інвалідності, тому зазначене свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, було затверджено Положення про медико-соціальну експертизу, яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації (надалі - Положення №1317).

Пунктом 3 Положення №1317 передбачено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (п.4 Положення).

За приписами частини першої пункту 11 Положення №1317, міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Комісії у своїй роботі зокрема мають право одержувати від державних органів, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і виду їх діяльності відомості, необхідні для роботи комісій (абз.1 п.14 Положення).

У відповідності до п.15 Положення №1317, комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності, що прямо визначено п.17 Положення.

Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою (п.19 Положення №1317).

За правилами п.24 Положення №1317, комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

З урахуванням вищевказаного, комісії МСЕК у своїй діяльності визначають, зокрема, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що 08.07.2024 ОСОБА_1 був оглянутий комісією МСЕК та останньому було видано довідку серії 12 ААА №023493 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках з встановленням 25% втрати професійної працездатності.

При цьому, позиція позивача грунтується на тому, що відповідачем безпідставно не було враховано його свідоцтво про хворобу № 406-п та довідку про обставини травми від 21.05.2024 № 291, а відповідно і не змінено причину інвалідності, яка пов`язана із захистом Батьківщини.

Пунктом 20 Положення №1317 визначено, що Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Так, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року №561 затверджено Інструкцію про встановлення груп інвалідності (далі - Інструкція №561).

Пунктом 1.4 Інструкції №561 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

При огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії (п. 1.10 Інструкції №561).

Як свідчать матеріали справи, у відповідності до направлення оформленого КНП «Уманська Центральна міська лікарня» про спрямування позивача на проходження МСЕК від 18.06.2024, у пункті 18 останнього значиться, що підставо для такого направлення є терміновий огляд і визначення відсотка втрати працездатності ОСОБА_1 .

Таким чином, на комісію МСЕК надійшли документи позивача саме з метою визначення відсотка втрати його працездатності, то за наслідками їх розгляду, у відповідності до наданих комісії повноважень та компетенції, останньою на підставі свідоцтва про хворобу госпітальної ВЛК від 11.03.2024 року № 406-п позивачу було встановлено 25% ступеня втрати професійної працездатності (поранення/травма, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивач звертався до відповідача із заявою про зміну причини своєї інвалідності з: «Пов`язане з проходженням служби в ОВС» на «Пов`язана із захистом Батьківщини» і останньому було відмовлено у внесенні відповідних змін.

При цьому, слід звернути увагу на постанову Верховного Суду від 10.02.2022 у справі № 160/7153/20 згідно з якої перевірка правильності прийнятого військово-лікарською комісією рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.

Так, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Отже, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень лікарських комісій, суд вправі перевірити їх законність лише в межах дотримання процедури прийняття таких. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, надавати оцінки діагнозу позивача, у тому числі періоду виникнення захворювань, оскільки суд не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку лікарської комісії виходить за межі необхідності дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18, від 12.02.2021 у справі № 820/5570/16, від 26.02.2025 у справі № 240/13173/22.

Слід зазначити, що сама процедура проходження медичного обстеження позивачем під час обстеження лікарської комісії не оскаржується так само й не наведено мотивів щодо процедурних порушень при прийнятті спірного рішення, оформленого довідкою серії 12 ААА №023493 для зміни причини інвалідності ОСОБА_1 на інвалідність внаслідок «Поранення, травми, яка отримана під час захисту Батьківщини».

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень лікарських комісій, суд вправі перевірити законність висновку лікарської комісії лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.

Отже, суд не може самостійно на власний розсуд надавати оцінку діагнозу позивача, зокрема періоду його виникнення, оскільки означені питання є дискреційними повноваженнями лікарських комісій та інших спеціалізованих експертних установ.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко