Справа № 320/18332/23
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 320/18332/23

адміністративне провадження № К/990/29155/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Бевзенка В.М., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 (головуючий суддя: Перепелиця А.М., судді: Головенко О.Д., Колеснікова І.С.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 (головуючий суддя: Кузьмишина О.М., судді: Ключкович В.Ю., Костюк Л.О.) у справі № 320/18332/23 за позовом Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

У 2023 році Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» (далі - АТ «АКБ «Конкорд») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національного банку України (далі - НБУ), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем НБУ від 03.04.2023 № 20/617-рк/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» за порушення нормативно-правового акта України.

Протокольною ухвалою від 04.10.2023 у закритому судовому засіданні колегією суддів вирішено повернутись до стадії підготовчого засідання та відповідною ухвалою залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО).

30.10.2023 до підготовчого засідання від Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «АКБ «Конкорд» Грошової С.В. надійшла заява про залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 клопотання ОСОБА_1 про залучення як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача задоволено. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2024, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024, заяву Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «АКБ «Конкорд» про залишення позову без розгляду задоволено. Позовну заяву АТ «АКБ «Конкорд» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «АКБ «Конкорд» залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 240 КАС України.

26.07.2024 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, через систему «Електронний суд», надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2., у якій скаржниці просять скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 20.08.2024 відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано справу з Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10.12.2025 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суди попередніх інстанцій встановили, що предметом позову у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем НБУ від 03.04.2023 № 20/617-рк/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» за порушення нормативно-правового акта України.

Оскаржуване рішення прийняте НБУ за результатами безвиїзного нагляду до введення щодо позивача процедури ліквідації.

Правлінням НБУ прийнято рішення від 01.08.2023 № 265-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «АКБ «КОНКОРД».

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 01.08.2023 № 932 розпочато процедуру ліквідації АТ «АКБ «КОНКОРД», призначено Уповноважену особу ФГВФО Грошову С.В. та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «АКБ «КОНКОРД».

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Із покликанням на правові позиції сформовані у постановах Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 548/2531/18, від 05.10.2021 у справі № 308/13199/17 та від 04.04.2022 у справі № 441/1609/19З суди наголосили, що право на подання заяви про залишення позову без розгляду є абсолютним і не залежить від думки інших учасників процесу.

Оскільки має місце подання позивачем заяви на підставі пункту 5 частини першої статті 240 КАС України та така заява підписана Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «АКБ «КОНКОРД», то наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

В обґрунтування касаційної скарги скаржниці зазначають, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не містять мотивованої оцінки аргументів, наведених заявниками у поданих до суду процесуальних документах, що призвело до неправильного висновку щодо обґрунтованості залишення позову АТ «АКБ «Конкорд» без розгляду.

На думку скаржниць, суди всебічно не дослідили інформацію та докази про зловживання процесуальними правами ФГВФО, його уповноваженими особами та НБУ, факти прямого впливу та підпорядкованості між цими органами, наявності чітко вираженого конфлікту інтересів між ФГВФО та банком, що ліквідується, а також безпідставності подання представником ФГВФО заяви про залишення позову без розгляду.

У касаційній скарзі наголошується, що ФГВФО чи уповноважена особа ФГВФО, якій делеговано повноваження тимчасового адміністратора банку (ліквідатора), в силу положень Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) діє в інтересах НБУ, тобто така діяльність спрямована на співпрацю з НБУ, а не на звернення до суду з вимогами щодо визнання протиправними дій НБУ та/або оскарження прийнятих НБУ рішень.

Скаржниці наполягають на тому, що АТ «АКБ «Конкорд» не розпоряджався вільно своїми процесуальними правами, за нього це вирішила і зробила Уповноважена особа ФГВФО.

Не взяли до уваги суди попередніх інстанцій, на думку скаржниць, і наявну судову практику, викладену, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 826/2184/17, згідно з якою особа, яка є власником істотної участі в банку, має право звертатися до суду у зв`язку із втручанням органів державної влади в особі НБУ та ФГВФО в діяльність банку. Таке право звернення до суду не обмежується оскарженням рішення про анулювання банківської ліцензії.

Звертають увагу скаржниці і на те, що суди попередніх інстанцій не навели жодного обґрунтування в частині питання допуску ОСОБА_2 до представництва інтересів АТ «АКБ «Конкорд», що суперечить вимогам до законного та вмотивованого рішення. Крім того невирішення заяви ОСОБА_2 за статтею 53 КАС України зумовлює порушення права банку на доступ до правосуддя.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін, мотивуючи свою позицію тим, що залишення позову без розгляду є правом заявника, який на власний розсуд розпоряджається своїми правами, таке право є абсолютним.

НБУ у відзиві на касаційну скаргу так само наголошує на тому, що залишення позову без розгляду є правом заявника, який на власний розсуд розпоряджається своїми правами, таке право є абсолютним і не залежить від волі інших учасників процесу.

ФГВФО також подано відзив на касаційну скаргу, мотивований тим, що суд не наділений повноваженнями відмовити позивачу, який просить не розглядати його позовні вимоги по суті. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Тому суд зобов`язаний залишити позов без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіряючи у межах повноважень, визначених частинами першою, другою статті 341 КАС України, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам скаржниць, висловленим у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 4 КАС України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 160 КАС України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Отже, процесуальний закон визначає ініціатором розгляду справи позивача, тобто особу, яка звертається до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів, а також встановлює обов`язок суду розглядати адміністративні справи не інакше як за позовною заявою та в межах позовних вимог.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду.

Верховний Суд зауважує, що закріплене за позивачем право на подання заяви про залишення позову без розгляду є безумовним, адже сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

За такого правового регулювання суд зобов`язаний залишити подану заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.

До суду першої інстанції від Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «АКБ «КОНКОРД» Грошової С.В. надійшла заява про залишення без розгляду позову АТ «АКБ «Конкорд» до НБУ, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ФГВФО, ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення.

Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI ФГВФО є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 46 Закону № 4452-VI з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону № 4452-VI ФГВФО може делегувати рішенням виконавчої дирекції ФГВФО частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) ФГВФО.

Судом першої інстанції встановлено, що Правлінням НБУ 01.08.2023 прийнято рішення № 265-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «АКБ «КОНКОРД».

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 01.08.2023 № 932 розпочато процедуру ліквідації АТ «АКБ «КОНКОРД», призначено Уповноважену особу ФГВФО Грошову С.В. та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «АКБ «КОНКОРД».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 48 Закону № 4452-VI ФГВФО безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі ФГВФО з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, здійснює повноваження органів управління банку.

Згідно з частиною другою статті 37 Закону № 4452-VI ФГВФО безпосередньо або уповноважена особа ФГВФО в разі делегування їй всіх або частини повноважень ФГВФО має право, зокрема:

вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;

заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

За змістом частин третьої, четвертої статті 37 Закону № 4452-VI Уповноважена особа ФГВФО діє від імені банку в межах повноважень ФГВФО.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа ФГВФО діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Отже, з моменту запровадження процедури ліквідації банку, Уповноважена особа ФГВФО виконує повноваження органів управління останнього, оскільки з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку.

Суд першої інстанції цілком слушно застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані в пункті 234 постанови від 10.12.2019 у справі № 925/698/16, згідно із якими після запровадження ФГВФО у банку тимчасової адміністрації, повноважний суб`єкт на управління банком та представництво банку визначається виключно ФГВФО відповідно до положень пункту 17 частини першої статті 2, статей 34, 37, 44, 48 Закону № 4452-VI.

За такого правового регулювання та встановлених обставин, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що з моменту запровадження процедури ліквідації банку, Уповноважена особа ФГВФО набуває повноважень органів управління банку та реалізує їх незалежно від бажання колишніх керівників такого банку.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 240 КАС України, для залишення позову АТ «АКБ «КОНКОРД» без розгляду, оскільки подати заяву про залишення позову без розгляду (до початку розгляду справи по суті) є правом позивача (у цій справі відповідна заява подана Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «АКБ «КОНКОРД» Грошовою С.В. до підготовчого засідання в порядку самопредставництва банку), який на власний розсуд розпоряджається своїми правами, таке право є безумовним і не залежить від волі інших учасників процесу.

Верховний суд зауважує, що у суду відсутній визначений процесуальним законом обов`язок при вирішенні відповідного питання з`ясовувати обставини, які стосуються суті справи, або мотиви, у зв`язку з якими така заява подана.

Не є вирішальною в цьому питанні, як зазначено вище, й думка інших учасників процесу, зокрема, третіх осіб.

Обов`язок суду полягає насамперед в перевірці повноважень особи на подання відповідної заяви та визначених законом термінів її подання.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані.

Верховний Суд наголошує, що врахування того, чи суперечать процесуальні дії позивача закону або порушують чиї-небуть права, свободи чи інтереси з`ясовується судом у разі подання позивачем відмови від позову, адже в такому випадку суд закриває провадження у справі, що унеможливлює повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (частина шоста статті 47 КАС України).

Згідно ж з частиною четвертою статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Тобто, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Щодо твердження скаржниць про те, що особа, яка є власником істотної участі в банку, має право звертатися до суду у зв`язку із втручанням органів державної влади в особі НБУ та ФГВФО в діяльність банку Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що залишення позову АТ «АКБ «КОНКОРД» без розгляду жодним чином не позбавляє права заявників касаційної скарги звернутися з аналогічним позовом (в інтересах банку) в окремому позовному провадженні, що, в свою чергу, спростовує й посилання скаржниць на невирішення заяви ОСОБА_2 щодо допуску останньої до представництва інтересів АТ «АКБ «Конкорд» в порядку статті 53 КАС України.

В контексті наведеного Верховний Суд звертає увагу і на зміст статті 51 КАС України, відповідно до якої крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, мають права позивача. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, мають права та обов`язки, визначені у статті 44 цього Кодексу.

Тобто, надані третій особі процесуальні права не підміняють права та обов`язки сторін у справі, визначені статтею 47 КАС України, оскільки останні користуються загальними правами, регламентованими статтею 44 цього Кодексу, а у разі залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, наявні у неї права, в контексті доводів касаційної скарги зводяться до самостійного пред`явлення позову.

За таких обставин, у третьої особи, незалежно від того, на якій стороні (позивача чи відповідача) вони виступають, чи заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору з пред`явленням відповідного позову, відсутнє право представляти інтереси відповідної сторони спору, у цій справі інтереси АТ «АКБ «Конкорд».

Суд ураховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29) і повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій, залишаючи позовну заяву без розгляду не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, що згідно зі статтею 350 КАС України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 в адміністративній справі № 320/18332/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С.М. Чиркін

В.М. Бевзенко

В.М. Кравчук