Справа № 200/3413/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року справа №200/3413/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року (повне судове рішення складено 29 липня 2025 року) у справі № 200/3413/25 (суддя в І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №61 від 07.05.2025 щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за Списком №1;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 ОСОБА_1 періоди роботи з 14.04.1993 по 19.09.1993, з 24.09.1993 по 19.11.1993, з 24.11.1993 по 26.12.1993, з 03.01.1994 по 14.10.1996 на посаді «знімальника скловолокнистих матеріалів та склопластикових виробів», з 15.10.1996 по 11.05.1999, з 01.06.1999 по 08.06.1999, з 25.11.1999 по 31.10.2000 на посаді «оператора отримання штапельного скловолокна» в Орендному підприємстві Костянтинівський завод Скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників, з 01.11.2000 по 04.02.2002, з 15.02.2002 по 11.08.2002, з 17.08.2002 по 25.11.2004, з 28.12.2004 по 03.07.2005, з 11.08.2005 по 03.04.2006, з 17.06.2006 по 24.12.2006, з 01.01.2007 по 08.01.2007, з 20.01.2007 по 06.02.2007, з 03.03.2007 по 09.04.2007, з 23.04.2007 по 30.06.2007, з 01.08.2007 по 02.08.2007, з 01.09.2007 по 03.09.2007, з 11.10.2007 по 12.10.2007, з 16.11.2007 по 31.04.2008, з 07.04.2008 по 09.04.2008, з 17.04.2008 по 10.06.2009, з 31.06.2008 по 01.10.2008 на посаді «оператора отримання штапельного скловолокна» в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Кристал»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 16.03.1993 по 31.10.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.01.2004 в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути його заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за Списком №1 від 29 квітня 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.04.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Проте, рішенням про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №61 від 07.05.2025, позивачу було відмовлено в призначені пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу передбаченого п. 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. До страхового стажу не зараховано: період роботи з 16.03.1993 по 31.10.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.01.2004, оскільки згідно із записом в трудовій книжці даний період роботи внесено раніше, чим заповнена трудова книжка, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, а також титульну сторінку засвідчено печаткою іншої установи. Стаж враховано згідно даним індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5. За доданими документами до пільгового стажу не зараховано: періоди роботи згідно довідок від 27.10.2008 №№ 173, 174 та від 28.10.2008 № 114, оскільки довідки не відповідають Додатку № 5 до Порядку № 637. Дані періоди можливо зарахувати згідно зазначених довідок у разі підтвердження актом перевірки первинних документів.

Такі дії вважає протиправними, та вказує, що записи у трудовій книжці позивача дають можливість призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №61 від 07.05.2025 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за Списком №1.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 14.04.1993 по 19.09.1993, з 24.09.1993 по 19.11.1993, з 24.11.1993 по 26.12.1993, з 03.01.1994 по 14.10.1996, з 15.10.1996 по 11.05.1999, з 01.06.1999 по 08.06.1999, з 25.11.1999 по 31.10.2000, з 01.11.2000 по 04.02.2002, з 15.02.2002 по 11.08.2002, з 17.08.2002 по 25.11.2004, з 28.12.2004 по 03.07.2005, з 11.08.2005 по 03.04.2006, з 17.06.2006 по 24.12.2006, з 01.01.2007 по 08.01.2007, з 20.01.2007 по 06.02.2007, з 03.03.2007 по 09.04.2007, з 23.04.2007 по 30.06.2007, з 01.08.2007 по 02.08.2007, з 01.09.2007 по 03.09.2007, з 11.10.2007 по 12.10.2007, з 16.11.2007 по 31.04.2008, з 07.04.2008 по 09.04.2008, з 17.04.2008 по 10.06.2008, з 21.06.2008 по 01.10.2008 та до страхового стажу період роботи з 16.03.1993 по 31.10.2000.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуло заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 29.04.2025, за результатом розгляду заяви ухвалено рішення №61 від 07.05.2025, яким відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До страхового стажу не зараховано: період роботи з 16.03.1993 по 31.10.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.01.2004, оскільки згідно із записом в трудовій книжці даний період роботи внесено раніше чим заповнена трудова книжка, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, а також титульну сторінку засвідчено печаткою іншої установи.

Стаж враховано згідно даним індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5.

За доданими документами до пільгового стажу не зараховано: періоди роботи згідно довідок від 27.10.2008 №№ 173, 174 та від 28.10.2008 № 114, оскільки довідки не відповідають Додатку № 5 до Порядку № 637. Дані періоди можливо зарахувати згідно зазначених довідок у разі підтвердження актом перевірки первинних документів.

Вважає, що управління діяло правомірно, просить відмовити в задоволенні позову.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону №1058.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, розгляд документів, наданих до заяви від 29.04.2025 провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №61 від 07.05.2025, позивачу відмовлено в призначені пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу передбаченого п. 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До страхового стажу не зараховано: період роботи з 16.03.1993 по 31.10.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.01.2004, оскільки згідно із записом в трудовій книжці даний період роботи внесено раніше чим заповнена трудова книжка, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, а також титульну сторінку засвідчено печаткою іншої установи. Стаж враховано згідно даним індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5. за доданими документами до пільгового стажу не зараховано: періоди роботи згідно довідок від 27.10.2008 №№ 173, 174 та від 28.10.2008 № 114, оскільки довідки не відповідють Додатку № 5 до Порядку № 637. Дані періоди можливо зарахувати згідно зазначених довідок у разі підтвердження актом перевірки первинних документів.

Згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача становить 21 рік 07 місяців 16 днів.

Відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 26.01.2004:

- з 16.03.1993 по 13.04.1993 на посаді «транспортувальника» в Орендному підприємстві Костянтинівський завод Скловиробів ім. 13 ти розстріляних робітників (запис 1);

- з 14.04.1993 по 14.10.1996 на посаді «знімальника скловолокнистих та склопластикових виробів» в Орендному підприємстві Костянтинівський завод Скловиробів ім. 13 ти розстріляних робітників (запис 2);

- з 15.10.1996 по 31.10.2000 на посаді «оператора отримання штапельного скловолокна» в Орендному підприємстві Костянтинівський завод Скловиробів ім. 13 ти розстріляних робітників (запис 3-5);

- з 01.11.2000 по 01.10.2008 на посаді «оператора отримання штапельного скловолокна» в Товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія «Кристал»(запис 6-8).

Відповідно до довідки ОП «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників» №173 від 27.10.2008, підтверджено, що ОСОБА_1 період з 14.04.1993 по 19.09.1993, з 24.09.1993 по 19.11.1993, з 24.11.1993 по 26.12.1993 та з 03.01.1994 по 14.10.1996 на посаді «знімальника скловолокнистих матеріалів та склопластикових виробів» в Орендному підприємстві Костянтинівський завод Скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників, в загальній кількості 03 роки 05 місяців 17 днів із посиланням на Наказ про результати атестації робочих місць №304-к від 08.06.1994.

Згідно з довідкою ОП «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників» №174 від 27.10.2008, позивач у період з 15.10.1996 по 11.05.1999, з 01.06.1999 по 08.06.1999 та з 25.11.1999 по 31.10.2000 на посаді «оператора отримання штапельного скловолокна» в Орендному підприємстві Костянтинівський завод Скловиробів ім. 13 ти розстріляних робітників, в загальній кількості 03 роки 06 місяців 12 днів із посиланням на Наказ про результати атестації робочих місць №304-к від 08 червня 1994 року та №582-к від 25.11.1999.

Відповідно до довідки №114 від 28 жовтня 2008 року, виданою ТОВ ТК «Кристал», позивач працював у період з 01.11.2000 по 04.02.2002, з 15.02.2002 по 11.08.2002, з 17.08.2002 по 25.11.2004, з 28.12.2004 по 03.07.2005, з 11.08.2005 по 03.04.2006, з 17.06.2006 по 24.12.2006, з 01.01.2007 по 08.01.2007, з 20.01.2007 по 06.02.2007, з 03.03.2007 по 09.04.2007, з 23.04.2007 по 30.06.2007, з 01.08.2007 по 02.08.2007, з 01.09.2007 по 03.09.2007, з 11.10.2007 по 12.10.2007, з 16.11.2007 по 31.04.2008, з 07.04.2008 по 09.04.2008, з 17.04.2008 по 10.06.2009 та з 31.06.2008 по 01.10.2008 на посаді «оператора отримання штапельного скловолокна» в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Кристал», в загальній кількості 06 років 11 місяців 28 днів із посиланням на Накази про результати атестації робочих місць №582-к від 25.11.1999 та №648-к від 28.12.2004.

Відповідно Наказів про результати атестації робочих місць №304-к від 08.06.1994, №582-к від 25.11.1999 та №648-к від 28.12.2004, проведено атестацію робочих місць за умовами праці.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу Прикінцеві положення Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Частиною другою статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.12.2005 №1451/11731, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 №159/4178/16-а.

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 26.01.2004 щодо спірних періодів наявні наступні записи:

- з 16.03.1993 по 13.04.1993 на посаді «транспортувальника» в Орендному підприємстві Костянтинівський завод Скловиробів ім. 13 ти розстріляних робітників (запис 1);

- з 14.04.1993 по 14.10.1996 на посаді «знімальника скловолокнистих та склопластикових виробів» в Орендному підприємстві Костянтинівський завод Скловиробів ім. 13 ти розстріляних робітників (запис 2);

- з 15.10.1996 по 31.10.2000 на посаді «оператора отримання штапельного скловолокна» в Орендному підприємстві Костянтинівський завод Скловиробів ім. 13 ти розстріляних робітників (запис 3-5);

- з 01.11.2000 по 01.10.2008 на посаді «оператора отримання штапельного скловолокна» в Товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія «Кристал» (запис 6-8).

Посада «знімальника скловоникнистих та склопластикових матеріалів» віднесена до Списку №1, Розділ XV підрозділ 1, код посади 1150102а-17531 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №162 від 11.03.1994.

Посада «оператора отримання штапельного скловолокна» віднесена до Списку №1, Розділ XV підрозділ 2 пункт «а», код посади 1150102а-17531 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №162 від 11.03.1994 та до Списку №1, розділ XV підрозділ 2 позиція 15.2а відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, копію витягу з якого позивачем надано до суду, останній у спірні періоди виконував роботи, які дають право на пільги у пенсійному забезпеченні (код ЗП3013А1).

Наказом Мінфіну від 14.04.2015 № 435 (зі змінами) затверджено довідник кодів підстав для обліку Пенсійним фондом України стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

Згідно зазначеного довідника код підстави ЗП3013А1 - це працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, і за результатами атестації робочих місць.

Записи трудової книжки позивача виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, тому надання позивачем довідок на підтвердження пільгового стажу не має бути обов`язковою умовою для такого підтвердження.

Крім того, позивачем, разом із заявами про призначення пенсії надані довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.10.2008 №№ 173, 174 та від 28.10.2008 № 114.

Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності (виправдання) свого рішення.

Аналогічна правова позиція міститься у п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18).

Підставами щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком №1 довідок від 27.10.2008 №№ 173, 174 та від 28.10.2008 № 114 Відповідач посилається на те, що довідка не відповідає додатку № 5 до Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року.

Суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №442 від 01 серпня 1992 року (далі Порядок №442) та розробленими на виконання вказаної постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як вбачається із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідно до пункту 10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Тобто, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

В той же час, за приписами пункту 4 Порядку №442 відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Таким чином, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах, що є неправомірним. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці. У свою чергу особа, яка працює на посаді, та по якій має, бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Отже, можна дійти висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, за якими документи з атестації робочих місць відсутні з незалежних від них причин, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенси за віком на пільгових умовах. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020.

Разом із цим, згідно абзаців 1 та З п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою; заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються у відповідному журналі. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви.

Відповідно до п, 4.2 цього ж Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно абз. 2 п. 1.7 Порядку № 22-1 у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Відповідно до п. 3.3 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку (в тому числі непрацюючим особам, які звернулись за призначенням пенсії), щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Відповідачем при прийомі документів від позивача не вимагалось від позивача надати у тримісячний строк з дня прийняття заяви додаткові документи, а також відсутні будь-які інші докази на підтвердження виконання управлінням приписів пунктів 1.7 та 3.3 Порядку № 22-1 щодо надання допомоги в одержанні необхідних документів для призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду України при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

При цьому, відповідачем не вчинялись відповідні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду роботи.

Позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, у тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав громадян при призначенні пенсії. Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами Пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функцій державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації підтвердження прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнені довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №569/9411/14-3.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а вказав на те, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Беручи до уваги зазначені правові висновки Верховного Суду, позивач не може бути позбавлений права на пенсію внаслідок відсутності підтвердження проведення атестації робочих місць, на яких набув пільговий стаж та формальних неточностей у довідках.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Відповідачем протиправно не було враховані пільгові довідки позивача від 27.10.2008 №№ 173, 174 та від 28.10.2008 № 114.

З урахуванням наведеного, відмовляючи у врахуванні до пільгового стажу періоду роботи згідно довідок від 27.10.2008 №№ 173, 174 та від 28.10.2008 № 114, відповідач не дотримався принципу повного, всебічного та обґрунтованого розгляду документів, що призвело до безпідставної та необґрунтованої відмови у призначенні пенсії за віком за Списком № 1, а отже, позивачу безпідставно не зараховано до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 14.04.1993 по 19.09.1993, з 24.09.1993 по 19.11.1993, з 24.11.1993 по 26.12.1993, з 03.01.1994 по 14.10.1996 на посаді «знімальника скловолокнистих матеріалів та склопластикових виробів», з 15.10.1996 по 11.05.1999, з 01.06.1999 по 08.06.1999, з 25.11.1999 по 31.10.2000 на посаді «оператора отримання штапельного скловолокна» в Орендному підприємстві Костянтинівський завод Скловиробів ім. 13 ти розстріляних робітників, з 01.11.2000 по 04.02.2002, з 15.02.2002 по 11.08.2002, з 17.08.2002 по 25.11.2004, з 28.12.2004 по 03.07.2005, з 11.08.2005 по 03.04.2006, з 17.06.2006 по 24.12.2006, з 01.01.2007 по 08.01.2007, з 20.01.2007 по 06.02.2007, з 03.03.2007 по 09.04.2007, з 23.04.2007 по 30.06.2007, з 01.08.2007 по 02.08.2007, з 01.09.2007 по 03.09.2007, з 11.10.2007 по 12.10.2007, з 16.11.2007 по 31.04.2008, з 07.04.2008 по 09.04.2008, з 17.04.2008 по 10.06.2008, з 21.06.2008 по 01.10.2008.

Щодо не зарахування до страхового стажу період роботи з 16.03.1993 по 31.10.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.01.2004 в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників», суд зазначає наступне.

В рішення ГУ ПФУ в Одеській області №61 від 07.05.2025 зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 16.03.1993 по 31.10.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.01.2004, оскільки згідно із записом в трудовій книжці даний період роботи внесено раніше чим заповнена трудова книжка, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, а також титульну сторінку засвідчено печаткою іншої установи.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення передбачено», що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно із п.2.4. зазначеної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як встановлено, п. 2.14 Інструкції, у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій". Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням такого стажу.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а.

Окрім цього суд наголошує, що робітник не може нести відповідальність за неналежне оформлення трудової книжки.

Виходячи з наведеного, відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу роботи позивача період його роботи з 16.03.1993 по 31.10.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.01.2004 в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти розстріляних робітників».

Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

У силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах, враховуючи положення ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вихід за межі позовних вимог та задоволення позову шляхом:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №61 від 07.05.2025 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за Списком №1;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 14.04.1993 по 19.09.1993, з 24.09.1993 по 19.11.1993, з 24.11.1993 по 26.12.1993, з 03.01.1994 по 14.10.1996, з 15.10.1996 по 11.05.1999, з 01.06.1999 по 08.06.1999, з 25.11.1999 по 31.10.2000, з 01.11.2000 по 04.02.2002, з 15.02.2002 по 11.08.2002, з 17.08.2002 по 25.11.2004, з 28.12.2004 по 03.07.2005, з 11.08.2005 по 03.04.2006, з 17.06.2006 по 24.12.2006, з 01.01.2007 по 08.01.2007, з 20.01.2007 по 06.02.2007, з 03.03.2007 по 09.04.2007, з 23.04.2007 по 30.06.2007, з 01.08.2007 по 02.08.2007, з 01.09.2007 по 03.09.2007, з 11.10.2007 по 12.10.2007, з 16.11.2007 по 31.04.2008, з 07.04.2008 по 09.04.2008, з 17.04.2008 по 10.06.2008, з 21.06.2008 по 01.10.2008 та до страхового стажу період роботи з 16.03.1993 по 31.10.2000.

На підставі викладеного, місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

При прийнятті рішення суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 200/3413/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 11 грудня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук