Справа № 607/19178/25
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 607/19178/25 пров. № А/857/44034/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

секретар судового засідання Слободян І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2025 року у справі № 607/19178/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови, (головуючий суддя Кунцьо С.В., м. Тернопіль, рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження), -

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2025 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд першої інстанції з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі ГУ НП у в Тернопільській області, відповідач), в якому просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА №5663672 від 06.09.2025, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Суть порушення полягає у тому що водій, керуючи транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки не був пристебнутий ременем безпеки. Позивач зазначав, що жодного правопорушення не вчиняв, а працівник поліції, за відсутності доказів, які підтверджують протилежне прийняв спірну постанову.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2025 року позов задоволено:

- скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5663672 від 06.09.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, провадження у справі закрити.

- стягнуто в користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області суму судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із адміністративним позовом в суд, що становить 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Висновки суду першої інстанції зводяться до того, що наданими відповідачем доказами не підтверджується вина позивача у вчиненні вказаного у спірній постанові правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Національної поліції в Тернопільській області подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Доводи скарги зводяться до покликань на те, що поданий до суду відеозапис підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а саме те, що ОСОБА_1 не був пристебнутий ременем безпеки під час керування транспортним засобом.

У відповідь на апеляційну скаргу позивач подав відзив, в якому проти вимог апеляційної скарги заперечив, просить у задоволенні скарги відмовити. Зазначає, що з наданих стороною відповідача відеозаписів неможливо достеменно встановити, що ОСОБА_1 керував автомобілем, будучи не пристебнутим ременем безпеки. Події відбувались в темну пору доби, у зв`язку з чим на відеозаписі із відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції не видно навіть того, хто знаходиться в автомобілі, а тим більше чи його водій пристебнутий ременем безпеки. Також зазначає, що на відеозаписі не зафіксовано рух автомобіля та відповідно і керування ним позивачем. Позивач стверджує, що під час руху транспортного засобу був пристебнутий ременем безпеки, а коли зупинився, відстібнув його, тому що хотів вийти з автомобіля. Таким чином вважає, що згадані відеозаписи не можуть бути враховані судом як належний доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП. Інших доказів, які б могли бути визнані судом належними та допустимими на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення відповідач не надав.

Поряд з цим позивач просить суд проводити розгляд справи без його участі.

Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфа 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Учасники справи повідомлені про розгляд справи у встановленому законом порядку, однак на розгляд справи у судове засідання не з`явились.

За правилами ст. 229 КАС України за відсутності учасників справи її розгляд не фіксується технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За змістом спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5663672 від 06.09.2025 громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , о 22:16:24, по вулиці Новій, у селі Біла, Тернопільського району, Тернопільської області, керуючи транспортним засобом Mazda 6, номерний знак НОМЕР_1 , який обладнаний засобами пасивної безпеки не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив пункт 2.3. «в» Правил дорожнього руху (далі ПДР). За скоєне, на підставі ч.5 ст. 121 КУпАП, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Не погодившись із згаданою вище постановою позивач звернувся в суд з позовом.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 2.3 «в» ПДР передбачено , що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно п.2.3 «г» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів

Відповідальність за порушення вказаних вище вимог ПДР передбачена ч.5 ст.121.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна підтверджуватися відповідними докази.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративних правопорушень відповідач надав оптичний носій з відеозаписами, які переглянуту судом апеляційної інстанції

За результатами перегляду апеляційний суд констатує, а відтак і погоджується з висновком суд першої інстанції, що події відбувались в темну пору доби, у зв`язку з чим на відеозаписі із службового автомобіля працівників поліції не видно навіть того, хто знаходиться та керує автомобілем, а тим більше чи його водій пристебнутий ременем безпеки. Окрім того, відеозаписами з нагрудної камери працівників поліції зафіксовано уже момент коли працівники поліції підійшли до зупиненого транспортного засобу, водійські двері в автомобілі відчинені, а позивач був непристебнутий ременем безпеки, однак саме керування транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки на жодному відео не зафіксовано.

Інших доказів вчинення позивачем правопорушення відповідач не надав, а відтак вина ОСОБА_1 не доведена.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, вказаною нормою процесуального закону передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та одночасного вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За правилами ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2025 року у справі № 607/19178/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар