Справа № 727/13438/25
Суддя: Слободян Г. М.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/727/271/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:

головуючого судді Слободян Г.М.

секретар судового засідання Гелич К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови №3901 від 23.05.2025 року про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закриття провадження у справі.

Обгрунтовує позовні вимоги тим, що стосовно нього 23.05.2025 року було винесено постанову N?3901 у справі про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою його притягнуто до відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн. Зазначає, що постанова мотивована тим, що з матеріалів справи встановлено, що він, будучи військовозобов?язаним і перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримавши електронну повістку N?1116930, сформовану за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, направленої засобами поштового зв?язку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 , 24.11.2024 о 14:00 до вказаного відділу не з?явився, про поважність причин нсявки не повідомив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, чим порушив вимоги ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України N?303/2014 "Про часткову мобілізацію", в Україні розпочав діяти особливий період, який діє станом на момент розгляду справи. Позивач вважає вказану постанову протиправною і необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в порушення приписів ст.ст. 268, 277-2, 278 КУпАП про час та місце розгляду цієї справи він не був повідомлений, вона була розглянута за йоговідсутності без жодного своєчасного сповіщення про її розгляд. Вказує, що про те, що відносно нього була розглянута справа про адміністративне правопорушення з прийняттям рішення він довідався з отриманого 10.10.2025 року по місцю свого проживання листа від Герцаївського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства костиції за вих.N?10004 від 07.10.2025 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення штрафу, в якому зазначено, що виконавче провадження було відкрите на підставі постанови N?3901 виданої 23.05.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 . Посилається на те, що саму оскаржувану постанову він отримав 10.10.2025 року, про що розписався у ній, коли звернувся цього дня безпосередньо у ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_2 , для з?ясування причин та підстав рішення про стягнення з нього штрафу. Також позивач вважає, що відповідачем при постановленні оскаржуваної постанови, не було належним чином встановлено доказів, які б вказували на наявність в його діях (бездіяльності) ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого у. 3 ст. 210-1 КУпА, що могло бути з?ясовано відповідачем у разі, якби його було повідомлено належним чином про розпочате провадження в цій справі та її розгляд. Вказує і на те, що 28.04.2025 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 були складні на нього два протоколи за адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210 КУПАП за несвоєчасне оновлення військово-облікових даних та за ч.2 ст. 211 КУпАП за втрату військово-облікових локументів, штрафи за які були ним сплачені, а тому підстав для переховування від ТЦК та СП чи умисного ігнорування повісток не було. Позивач посилається на те, що у нього не було умислу на порушення правил військового обліку, повістку про виклик він не отримував, не мав відомостей про її направлення та щодо наявності повістки в поштовому відділенні він не повідомлявся, у зв?язку з чим вважає, що за відсутності суб?єктивної сторони (вини) дана справа підлягає закриттю на підставі н. 1 ч. 1 ст. 247 КУпА за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Просить визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 по справі про адміністративне правопорушення N?3901 від 23.05.2025 року та поновити йому пропущений строк. ???Скасувати постанову N?3901 від 23.05.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, якою його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до відповідальності із накладенням на мене адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень, та провадження у даній справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 605, 60 гривень.

Рух справи та позиція сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.10.2025 року відкрито провадження по справі.

12.11.2025 року представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , скерував на електронну адресу суду відив на позовну заяву. Вказав на те, що 20.05.2025 ОСОБА_1 явився до ІНФОРМАЦІЯ_6 (м. Чернівці) де посадовою особою було складено адміністративнии? протокол №1675. Представник відповідача вважає, що позивач вводить суд в оману твердженням, що він не був повідомлении? про дату та час розгляду протоколу №1675 від 20.05.2025 р., оскільки на обороті Протоколу №1675 від 20.05.2025 зазначено: «Громадянинові ОСОБА_3 роз`яснено зміст статті 63 Конституціі? Украі?ни та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11 год. 30 хв. «23» травня 2025 року в примішенні прии?ому громадян ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: Театральна площа, 6, м. Чернівці, 58000». Інформація доведена під під особистии? підпис ОСОБА_1 . Однак, на розгляд протоколу ОСОБА_1 не з`явився, не скористувався правом на захист та правову допомогу під час розгляду протоколу, в подальшому не цікавився результатом адміністративного провадження. Зазначає, що відтак, у подальшому, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративноі? відповідальності постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 №3901 від 23.05.2025 р. про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 про скасування Постанови №3901 від 23.05.2025 відмовити за безпідставністю.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак його представник, адвокат Чайка С.В., направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та відсутності його довірителя. Позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити.

Представник відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_8 , в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Згідно ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що всі учасники справи повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування розгляду справи технічними засобами не здійснювалось зважаючи на те, що в судове засідання учасники справи не з`явились.

Вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд зважає на наступне.

Відповідно до ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно до вимог ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 5 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Досліджені докази та застосовані норми права.

Судом встановлено, що 23.05.2025 року відносно ОСОБА_1 було винесено постанову N?3901 у справі про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою його притягнуто до відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов?язаним і перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримавши електронну повістку N?1116930, сформовану за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, направленої засобами поштового зв?язку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 , 24.11.2024 о 14:00 до вказаного відділу не з?явився, про поважність причин нсявки не повідомив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, чим порушив вимоги ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України N?303/2014 "Про часткову мобілізацію", в Україні розпочав діяти особливий період, який діє станом на момент розгляду справи. Тобто, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.13-14).

З роздруківки Резерв+ вбачається, що у квітні 2025 року, позивач пройшовши ВЛК отримав відстрочку на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (а.с.15-17).

28.04.2025 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 були складні на ОСОБА_1 два протоколи за адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210 КУПАП за несвоєчасне оновлення військово-облікових даних та за ч.2 ст. 211 КУпАП за втрату військово-облікових документів (а.с.18-19).

Згідно долучених до позову квитанцій, позивачем були сплачені штрафи за вказаними протоколами (а.с.20).

Матеріалів справи також вбачається, що 22.10.2025 року ОСОБА_1 через свого представника отримав відповідь від Державної прикордонної служби України на адвокатський запит, яка підтверджує, що позивач ОСОБА_1 будучи громадянином Румунії з 25.01.2024 року по 21.12.2024 року перебував поза межами України (а.с.32-33).

Відповідно до ст.210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 ст. 210-1 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про проти-правність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відпо-відача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопору-шення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністра-тивне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної від-повідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показання-ми технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, ві-деозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагля-ді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки до-рожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими доку-ментами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному до-слідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміні-стративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з ч. 1 ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.2 ст. 11 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, відповідач на підтвердження вчинення позивачем правопорушення та відповідно законності та обґрунтованості винесення оскаржуваної постанови, не подав до суду належних та допустимих доказів.

Так, як встановлено судом, 23.05.2025 року відносно ОСОБА_1 було винесено постанову N?3901 у справі про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою його притягнуто до відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов?язаним і перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримавши електронну повістку N?1116930, сформовану за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, направленої засобами поштового зв?язку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 , 24.11.2024 о 14:00 до вказаного відділу не з?явився, про поважність причин нсявки не повідомив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, чим порушив вимоги ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України N?303/2014 "Про часткову мобілізацію", в Україні розпочав діяти особливий період, який діє станом на момент розгляду справи. Тобто, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак, із зазначеною постановою №3901 від 23.05.2025 року позивач не погоджується та вважає притягнення його до адміністративної відповідальності безпідставним, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 254, 256 КУпАП в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на відповідний протокол про адміністративне правопорушення, а саме: його "номер" та "дату складання", позивачу не вручався і не направлявся, будь-яке пояснення від нього не відбиралось та не пропонувалось надати; в порушення приписів ст.ст. 268, 277-2, 278 КУпАП про час та місце розгляду цієї справи позивач не був повідомлений, вона була розглянута за його відсутності без жодного своєчасного сповіщення про її розгляд.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що про те, що відносно нього була розглянута якась справа про адміністративне правопорушення з прийняттям рішення, він дізнався з отриманого 10.10.2025 року по місцю свого проживання листа від Герцаївського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства костиції за вих.N?10004 від 07.10.2025 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення штрафу, в якому зазначено, що виконавче провадження було відкрите на підставі постанови N?3901 виданої 23.05.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11-12).

Саму оскаржувану постанову позивач отримав 10.10.2025 року, про що розписався у ній, коли звернувся цього дня безпосередньо у ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_2 , для з?ясування причин та підстав рішення про стягнення з нього штрафу, що містить підтвердження в матеіралах справи (а.с.12-13).

Вказане спростовує доводи представника позивача викладені у відзиві на позов щодо своєчасного та належного повідомлення позивача про розгляд справи.

Таким чином, судом встановлено, що як провадження в цій справі про адміністративнеправопорушення, складання протоколу, так і розгляд справи 23.05.2025 року відбувся за відсутності позивача без своєчасного сповіщення про її розгляд, що в силу приписів законодавства виключало можливість розгляду справи.

Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне

правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату, Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі N? 522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі N? 591/2794/17, від 06.02.2020 N? 05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі N? 286/4145/15-а дійшов такого висновку: «факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу».

Відповідно до вищезазначеної норми Закону України, у період проведення мобілізації громадян України чоловічої статі віком від 16 до 60 років зобов?язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`явити його за вимогою уповноваженого представника центру комплектування чи поліцейського.

Суд звертає увагу на те, що при цьому законодавцем встановлено обов?язкову вимогу фото-відео фіксації процесу пред?явлення та перевірки документів із застосуванням приладів та засобів відеофіксації.

При цьому, у постанові №3901 від 23.05.2025 року як доказами винуватості позивача посадовою особою уповноваженою на складення адміністративного протоколу не додано відеозапису.

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідачем не виконано вимогу законодавця, оскільки не було здійснено обов?язкову вимогу фото-відео фіксації процесу пред?явлення та перевірки документів із застосуванням приладів та засобів відеофіксації. Більше того, відсутній будь-який документ про відсутність у позивача військово-облікового документа (окрім протоколу про адміністративне правопорушення) чи відмова позивача його пред?явити.

Судом встановлено, що при винесені оскаржуваної постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення передбаченого саме ч.3 ст. 210-1 КУпАП, зокрема не було зафіксовано безпосередньо факт вчинення правопорушення. Позивач стверджує, що зазначені в оскаржуваній постанові обставини справи не відповідають дійсності, та стверджує, що за місцем свого проживання він не отримував жодної повістки та не повідомлявся працівниками пошти про наявність йому рекомендованого листа, а тому вважає, що відсутні об?єктивні обставини, які б змусили його з?явитися до ІНФОРМАЦІЯ_9 на 24.11.2024 року.

Разом з цим, як пояснив позивач, у квітні 2025 року, він неодноразово з?являвся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою проходження ВЛК та отримання відстрочки та в подальшомуйому була надана відстрочка на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", що підтверджується матеріалами справи. Однак про наявність будь яких порушень щодо неявки, чи виклику його 24.11.2024 року у ТЦК йому не повідомляли.

Так, 28.04.2025 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 були складні на ОСОБА_1 два протоколи за адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210 КУПАП за несвоєчасне оновлення військово-облікових даних та за ч.2 ст. 211 КУпАП за втрату військово-облікових документів. Позивачем були сплачені штрафи за вказаними протоколами.

Викладене, на думку суду свідчить про те, що підстав для переховування від ТЦК та СП чи умисного ігнорування повісток у позивача не було.

Таким чином, оскільки у позивача не було умислу на порушення правил військового обліку, повістку про виклик він не отримував, не мав відомостей про її направлення та щодо наявності повістки в поштовому відділенні він не повідомлявся (в тому числі не отримував жодних сповіщень на телефонний номер), за відсутності суб?єктивної сторони (вини) дана справа підлягала закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпА за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача щодо незаконності та необґрунтованості винесеної постанови.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 16 травня 2024 р. N? 560, якою затверджено «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період».

Так, пунктом 49 зазначено порядку встановлено, у період проведення мобілізації (крім цільової) уповноважені представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейські, а також представники Держприкордонслужби мають право вимагати у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) разом з документом, що посвідчуе особу.

Пунктом 52 даного порядку визначено, під час перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред?явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото-та відеофіксації.

Пунктом 54 даного порядку визначено, під час перевірки військово-облікового документа: поліцейські та представники органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби відрекомендовуються порядку, визначеному наказами керівників Національної поліції та Держприкордонслужби відповідно.

Таким чином, у разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. N? 1487 (Офіційний вісник України, 2023 р., N? 5, ст. 409), або Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних, резервістів старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов?язаному (крім резервістів та військовозобов?язаних СБУ та розвідувальних органів) прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних, резервістів.

Із зазначеною метою громадянину оформляється та вручається повістка. У разі відмови резервіста або військовозобов?язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину. Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності. Акт відмови від отримання повістки реструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

У разі відмови прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки поліцейський, який входить до складу групи оповіщення, проводить адміністративне затримання та доставлення громадянина до такого центру на підставі статей 261 і 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Наказом Міністерства оборони України 01.01.2024 №3 затверджено Інструкцію зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до розділу II пункту 1 встановлено протокол складае уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до розділу ІІ пункту 3 визначено, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім?я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони с); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно розділу ІІ пункту 4 встановлено, під час складання протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, уповноваженою особою, яка складае протокол, доводиться зміст статті 63 Конституції України та роз?яснюються права та обов?язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка в протоколі та ставиться підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Протокол підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. За наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами.

Згідно розділу II пункту 5 визначено, повноважена посадова особа, яка склала протокол, пропонує особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, ознайомитися із складеним протоколом, дати письмове пояснення по суті вчиненого правопорушення із проставлянням свого підпису та дати. Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, можуть бути викладені на окремому аркуші з відміткою про це в протоколі. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право робити зауваження і надавати пояснення щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. У разі відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу уповноважена посадова особа, яка складала протокол, робить про це відповідний запис та засвідчує його своїм підписом із зазначенням дати.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, позовна заява має подаватися у межах строків, визначених законодавством. У разі пропуску такого строку позивач зобов`язаний зазначити причини його пропуску.

Частина 1 ст. 123 КАС України передбачає, що у разі пропуску строку звернення до суду, особа повинна подати відповідне клопотання про його поновлення з обґрунтуванням причин.

Як встановлено судом, позивачеві не було повідомлено про час та дату, на які було призначено розгляд зазначеної справи, у зв`язку з чим останній не був присутній на розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відтак, суд приходить до висновку, що передбачений ч.2 ст.286 КАС України строк на оскарження постанови позивачем пропущено з поважних причин, та підлягає поновленню.

Статтями 245-246 КУпАП передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Доказів, які б об`єктивно вказували на вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги ст.252 КпАП та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. За таких обставин, суд приходить до переконання щодо недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена Законом, належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року по справі № 760/2846/17.

Згідно п. 53 рішення ЄСПЛ по справі Справа «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто доводи сторін мають бути достатньо вагомими, чіткими і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечними доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб?єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та з витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

На основі повного та всебічного з`ясування обставин, дослідивши матеріали справи та беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі та підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі викдаденого та керуючись ст. ст. ст.ст.247, 251,258, 289, ч.1 ст.293 КУпАП,

ст.ст. 9,72-77,132, 242,244-246,257,271, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити позивачу ОСОБА_1 пропущений строк на оскарження постанови №3901 від 23.05.2025 року про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови №3901 від 23.05.2025 року про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закриття провадження у справі задовольнити.

Скасувати постанову №3901 від 23.05.2025 року про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у розмірі 17 000 гривень у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, провадження у справі закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань 605,60 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 08.12.2025 року.

Суддя Слободян Г.М.