Справа № 380/11259/25
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області , місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22 (далі відповідач 2), в якій позивач просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у перерахунку пенсії №32 від 21.04.2025;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років згідно Закону України Про пенсійне забезпечення із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023, 2024 роки з 14.05.2025 року.

Ухвалою від 09.06.2025 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримує пенсію по інвалідності (в розмірі пенсії за віком) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що з 06.03.1974 по 29.10.2006 працював в Локомотивному депо Львів-Захід Львівської з.д. на посаді помічника машиніста тепловоза. Зазначає, що вказана робота передбачена Списком професій і посад робітників локомотивних бригад, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на транспорті та користуються правом на пенсію по вислузі років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 та пунком А статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення». Відтак, позивач, звернувся до пенсійного органу із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію за вислугу років. Однак, позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив в проведенні перерахунку шляхом переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років.

Представник відповідача ГУ ПФУ у Вінницькій області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до частини 1 статті 9, частини 1 статті 10 Закону № 1058, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Вказує, що відповідно до статті 51 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII Про пенсійне забезпечення пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При цьому за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Зазначає, що пенсія по інвалідності, та за вислугою років не є окремими видами пенсійної виплати, а є різновидом умов пенсійного забезпечення для можливості дострокового призначення пенсії за віком. Тобто, призначення даного виду пенсійного забезпечення має на меті встановлення права для особи на більш ранній вихід на пенсію за віком, ніж це передбачено загальними нормами.

Враховуючи зазначене, зазначає, що позивач не має права на повторне призначення того самого виду пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.

Представник відповідача ГУ ПФУ у Львівській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що Відповідно до ст. 51 Закону № 1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим, категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 39 рік 0 місяців 17 днів. Вік - 73 роки. Не працює. Позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного Фонду України та отримує пенсійну виплату по інвалідності в розмірі 10340,35 грн. Згідно матеріалів пенсійної справи встановлено, що ОСОБА_1 з 31.08.2006 було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з подальшим переведенням з 27.07.2011 на пенсію по інвалідності (в розмірі пенсії за віком). Враховуючи вищезазначене, а також той факт, що позивач 30.08.2011 досяг пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону № 1058, то право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 51 Закону № 1788 у нього відсутнє. Тому Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області було прийнято рішення від 21.04.2025 № 32 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії шляхом переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Позивач перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за віком за Списком №2 відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

14.05.2025 позивачем була подана заява про перехід з пенсії за віком на пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію. Таким органом визначено Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області.

Рішенням від 21.04.2025 №32 Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області відмовило позивачу в проведенні перерахунку шляхом шляхом переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років.Відповідно до рішення: Вік заявника 73 роки. Страховий стаж особи становить 39 р.0 м.17д. Згідно матеріалів пенсійної справи встановлено, що заявнику з 31.08.2006 було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з подальшим переведенням з 27.07.2011 на пенсію по інвалідності (в розмірі пенсії за віком). Враховуючи зазначене, а також той факт що заявник 30.08.2011 досяг пенсійного віку визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутнє.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті,суд виходив з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058 у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 10 Закону № 1058 гарантує право вибору пенсійних виплат.

Так, у вказаній статті зазначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Статтею 26 Закону №1058 визначені умови призначення пенсії за віком. Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно пункту 2-1 "Прикінцевих положень" Закону №1058, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Нормою статті 2 Закону №1788-XII передбачено такі види трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 51 Закону №1788-XII, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55 (стаття 52 Закону №1788-XII ).

Згідно п «а» ст. 55 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Статтею 7 Закону №1788 визначено, пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

З аналізу наведеного слідує, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за вислугу років є наявність відповідного спеціального стажу роботи на посадах, визначених переліком, затвердженим Кабінетом міністрів України та досягнення відповідного віку.

14.05.2025 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 21.04.2025 №32 Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області відмовило позивачу в проведенні перерахунку шляхом переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років. Відповідно до рішення: Вік заявника 73 роки. Страховий стаж особи становить 39 р.0 м.17д. Згідно матеріалів пенсійної справи встановлено, що заявнику з 31.08.2006 було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з подальшим переведенням з 27.07.2011 на пенсію по інвалідності (в розмірі пенсії за віком). Враховуючи зазначене, а також той факт що заявник 30.08.2011 досяг пенсійного віку визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутнє.

Отже, на момент звернення із вказаною заявою позивач досяг 73-річного віку.

Аналіз статті 51 Закону №1788 дає підстави для висновку, що у такій нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

Відтак, мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції.

Пенсія за вислугу років є своєрідною пільгою, що надає держава з огляду на ті чи інші причини (наприклад, шкідливі умови праці).

Так, законодавцем визначено, що вік набуття права на призначення пенсії за вислугу років є нижчим порівняно із загальним віком виходу на пенсію (60 років).

Отже, наведене свідчить, що надання права на призначення пенсії за вислугу років особам, які вже досягли загального пенсійного віку, суперечитиме та нівелюватиме мету та сенс такого виду трудової пенсії.

Враховуючи викладене, cуд наголошує, що пенсія за вислугу років призначається до досягнення особою пенсійного віку. Вона є достроковою і виплачується до моменту, коли особа набуде права на пенсію за віком. Після досягнення пенсійного віку пенсія за вислугу років замінюється на пенсію за віком (якщо особа має необхідний страховий стаж).

Враховуючи вищевикладене, відповідач правомірно відмовив позивачу в перерахунку пенсії позивачу (перехід на інший вид пенсії) з пенсії по інвалідності (в розмірі пенсії за віком) на пенсію за вислугу років, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У зв`язку із зазначеним, вимоги у частині призначення пенсії за вислугу років із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023, 2024 роки не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.