Справа № 420/20586/24
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 грудня 2025 року

м. Київ

справа №420/20586/24

адміністративне провадження № К/990/44655/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Жука А.В., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Поета Юрій Володимирович, на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2025 у справі №420/20586/24 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішень та доручення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - Головне Управління ДМС в Одеській області), в якому просила:

- скасувати рішення №26 від 24.12.2023 Головного Управління ДМС в Одеській області про примусове видворення з України громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 );

- скасувати рішення Головного Управління ДМС в Одеській області про заборону в`їзду в Україну від 24.12.2023 громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_2 (( ОСОБА_2 ) строком з 14.12.2023 по 14.12.2028;

- скасувати доручення Головного Управління ДМС в Одеській області про заборону в`їзду в Україну від 24.12.2023 громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_2 (( ОСОБА_2 ) строком з 14.12.2023 по 14.12.2028.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2025, відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, 23.09.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Поета Юрій Володимирович, засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, яка надійшла до Верховного Суду 30.10.2025.

Ухвалою Верховного Суду від 18.11.2025 зазначену касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків шляхом надання касаційної скарги в новій редакції та доказів надсилання її копії іншим учасникам справи, у якій навести належні обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1- 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у взаємозв`язку із обґрунтуванням підпунктів "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 цього Кодексу.

На виконання указаної ухвали скаржник направив Суду касаційну скаргу в новій редакції.

Проаналізувавши зміст касаційної скарги в новій редакції, суд вважає, що вона не усуває виявлених недоліків, які слугували підставою для залишення касаційної скарги без руху.

Так, підставою для залишення касаційної скарги без руху слугувало неналежне викладення скаржником підстав касаційного оскарження судових рішень, оскільки скаржник не зазначив передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, а також обставини, визначені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі в новій редакції скаржник зазначає про неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 26.01.2024 у справі №522/11225/22, від 25.01.2024 у справі №160/1521/23.

Варто зазначити, що недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови від 27.03.2018 у справі №10/17999/16, від 25.04.2018 у справі №910/24257/16).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г, від 19.06.2018 у справі №922/2383/16, від 12.12.2018 у справі №2-3007/11, від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц, від 19.05.2020 у справі №910/719/19).

Також, Суд зауважує, що вказані скаржником постанови Верховного Суду від 26.01.2024 у справі №522/11225/22, від 25.01.2024 у справі №160/1521/23 та оскаржувані судові рішення прийняті не у подібних правовідносинах та за різних фактичних обставин справи, з урахуванням різної нормативної бази, що у своїй сукупності не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства та, відповідно, правові позиції у даній справі.

У справі №522/11225/22 спір стосувався визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження іноземця, який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Предметом спору у справі №160/1521/23 було визнання протиправним та скасування рішення міграційної служби про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання та рішення управління ДМС України про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації.

З огляду на наведене, колегія суддів Верховного Суду констатує, що правовідносини у цій справі та у справах №522/11225/22, №160/1521/23 не є подібними.

Суд зазначає, що таке формальне посилання на постанови Верховного Суду (зокрема, і цитування окремих абзаців зазначених постанов), не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки заявником не обґрунтовано подібності правовідносин у справах, на які він посилається.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстави касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23.10.1996, заява №21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19.12.1997, заява №26737/95).

З огляду на наведене, станом на дату постановлення цієї ухвали скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 18.11.2025 про залишення касаційної скарги без руху в частині належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1 - 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а тому касаційна скарга підлягає поверненню.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За таких обставин касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 169, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Поета Юрій Володимирович, на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2025 у справі №420/20586/24 - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

Судді Ж.М. Мельник-Томенко
А.В. Жук А.Г. Загороднюк