Справа № 466/2963/25
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 466/2963/25 пров. № А/857/40557/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

секретар судового засідання Слободян І.М.

за участю

представник позивача Підбірний М.Я.

представник відповідача Шкробак О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2025 року у справі № 466/2963/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови (головуючий-суддя Свірідова В.В., м.Львів, проголошено о 11:04:56, повне судове рішення складено 23.09.2025),-

В С Т А Н О В И В:

31.03.2025 ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась в суд першої інстанції з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі відповідач), в якому просила поновити строк на подання позову та скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 4АВ №05976549 від 15.05.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірною постановою, на підставі за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху. Зазначає, що спірну постанову не отримувала, а відтак пропустила строк з поважних причин. Крім того зазначає що вказане правопорушення не могла вчинити, оскільки перебувала на робочому місце, а відтак керувати транспортним засобом у цей час не могла. Посилається, що є належним користувачем транспортного засобу, який зафіксований на камері автоматичної фіксації, однак управління цим транспортним засобом здійснювала інша особа безпосередній власник цього транспортного засобу. Також ця особа ( ОСОБА_2 ) в день отримання інформації про складення спірної постанови сплатила визначений у ній штраф. Надалі ця ж особа подала до відповідача заяву про вчинення правопорушення, та повідомила про його сплату. Таким чином, ОСОБА_1 своє притягнення до адміністративної відповідальності вважає безпідставним.

Рішенням Т Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2025 року позов задоволено:

- поновлено строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серія 4АВ № 05976549 від 15.05.2024 року;

- визнано протиправною та скасовано постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серія 4АВ № 05976549 від 15.05.2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та провадження у справі закрити.

За висновками суду першої інстанції - хоча на час винесення оскаржуваних постанов відповідачем не було допущено жодних процесуальних порушень, однак не доведено поза розумним сумнівом факту вчинення таких правопорушень саме позивачем, що виключає підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності. Сам по собі факт несвоєчасного (із незалежних від неї причин) звернення особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, не може мати наслідком притягнення до відповідальності особи, яка не вчиняла адміністративне правопорушення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Помилковість висновків суду першої інстанції відповідач обґрунтовує неправильним застосовування норм матеріального права, а саме положення ст. 14-2 КУпАП України. Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги ч.4 ст.14-2 КУпАП, яка передбачає перелік виключень, за яких особа, внесена до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, може бути звільнена від відповідальності, тим самим на власний розсуд інтерпретував ст.14-2 КУпАП (зокрема, хто саме має нести відповідальність за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режимі).

Згідно вимог ст. 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача, відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні, на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Станом на момент вчинення правопорушення, 14.05.2024 року, належний користувач транспортного засобу VOLKSWAGEN PHAETON реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .

В той же час, позивач не надала суду жодних доказів дотримання нею умов звільнення від адміністративної відповідальності. Не вчинення ж таких обов`язкових дій, передбачених ст. 279-3 КУпАП, не дає правових підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

У відповідь на апеляційну скаргу позивач подала відзив, в якому проти вимог відповідача заперечує, просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Доводи відзиву фактично зводяться до того суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки правопорушення було вчинено іншою особою, а в діях правопорушника, зазначеного у оскаржуваній постанові серії 4АВ № 05976549 від 15.05.2024 року ОСОБА_1 , відсутні ознаки адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки вона не перебувала за кермом транспортного засобу - автомобіля VOLKSWAGEN PHAETON 2009 року, д.н. НОМЕР_1 та не порушувала Правила дорожнього руху, яке зафіксовано в автоматичному режимі. Така позиція відповідача ґрунтується на обставинах встановлених судом першої інстанції, та доказах які подані позивачем.

Також у відзиві позивач заявляє про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфа 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Представника позивача повідомлено про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення повістки-повідомлення до електронного кабінету користувача підсистеми «Електронний суд».

Відповідачів повідомлено про дату, час та місце слухання справи шляхом направлення повістки-повідомлення в електронний кабінет.

За правилами статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечує з мотивів вказаних у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

За змістом спірної постанови АВ №05976549 від 15.05.2024 14.05.2024 о 12 год 46 хв. за адресою: м.Львів, вул. Стрийська, 35, громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем VOLKSWAGEN PHAETON, номерний знак НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 25 км/год, чим порушила пункт 12.9 (б) Правил дорожнього руху (далі ПДР). Правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад, 142-1220. За скоєне, на підставі ч.1 ст. 122 КУпАП, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Не погоджуючись із постановою відповідача, позивач звернулась до суду з позовом.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції позивач враховує наступне.

Відповідно до п.12.9 (б) водієві забороняється: а) перевищувати максимальну швидкість, визначену технічною характеристикою даного транспортного засобу; б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил. Відповідальність за це порушення ч. 1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підтвердження вини позивача у вчиненні правопорушення відповідачем надано реєстраційну картку транспортного засобу VOLKSWAGEN PHAETON, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , належним користувачем ОСОБА_1 . Також надано відеозапис із фіксацією правопорушення.

За змістом пояснень позивача ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу, який зафіксовано в оскарженій постанові відповідача, отримала від власника право керування транспортним через застосунок «ДІЯ» шляхом використання послуги «Шеринг авто». Разом з тим зазначає, що у день вчинення правопорушення не перебувала за кермом автомобіля, оскільки була на роботі. На підтвердження зазначеного надає довідку №1 від 25.03.2025 року, видану ФОП ОСОБА_3 . Стверджує, що автомобілем користувалась його власниця - ОСОБА_2 , яка й допустила правопорушення.

Також позивач зазначає, що 27.03.2025 ОСОБА_2 направила на адресу Департаменту патрульної поліції письмову заяву про визнання правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, доказами сплати штрафу та клопотання про поновлення строку визначеного ч.1 ст. 279-3 КУпАП.

В контексті наведених доводів апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Разом з цим, нормами статті 279-3 КУпАП регламентовано порядок звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

Так, згідно статті 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення - правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Статтею 279-1 КУпАП визначено, що у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі, посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується з позицією позивача, що наявність відповідального користувача не позбавляє права власника транспортного засобу користуватись ним разом з таким користувачем. Разом з тим, у випадку визначення відповідального користувача, в силу норм КУпАП, як власник так і відповідальна особа повинні бути обачними та зважати на особливості притягнення до відповідальності передбачені ст.14-2 КУпАП.

Матеріалами справи, поясненнями позивача підтверджується те, що заява про визнання ОСОБА_2 правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності подана із порушенням строків встановлених ст.279-3 КУпАП, оскільки така подана лише 27.03.2025. За відсутності такої заяви у відповідача, з урахуванням положень ст.14-2 КУпАП , не було жодних підстав для прийняття постанови про притягнення відповідальності щодо іншої особи, а ніж вказаний у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відповідальний користувач. При цьому підстав стверджувати, що ОСОБА_2 не подала такої заяви до уповноваженого суб`єкта владних з мотивів непоінформованості про наявність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у суду немає - зважаючи на дату сплати штрафу, а саме 15.04.2024 день складення спірної постанови. Більше того, суд вертає увагу на те, що у квитанції про сплату штрафу як платник зазначена ОСОБА_2 , однак у призначенні платежі вказано, що оплата здійснюється на підставі постанови 4АВ №05976549 щодо ОСОБА_1 .

Підсумовуючи встановлені вище обставини суд наголошує на тому, що надана законодавцем можливість визначати відповідального користувача транспортного засобу вимагає як від власника так і користувача додаткової обачності та добросовісності в питаннях відповідальності. У цьому конкретному спорі ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 такої обачності та добросовісності не продемонстрували, приписами ст.14-2, та ст. 279-3 КУпАП знехтували, уповноважений суб`єкт владних повноважень щодо обставин правопорушення не повідомили. Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність порушень у діях відповідача при прийнятті спірної у цій справі постанови.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції є неправильними і такими, що не відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За правилами ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 286, 308, 311, 315, 317 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2025 року у справі № 466/2963/25, а в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар