Справа № 160/14538/25
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про:
- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань за 2022, 2023 років, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року;
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , матеріальну допомогу для розв`язання соціально-побутових питань за 2022, 2023 років, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
На адресу суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти даного позову в повному обсязі, вважаючи, що позивачем не доведені вимоги по даній справі, а тому не підлягають задоволенню. Так, відповідач зазначив, що відповідно до розділу XXXIII. Порядку № 260 Правила виплати матеріальної допомоги: особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися. На виконання Указів Президента від 24 лютого 2022 року № 64 та № 69, Кабмін ухвалив постанову від 28 лютого 2022 року № 168, якою на період воєнного стану встановив додаткову винагороду: 30 000 грн щомісячно (крім строковиків); 100 000 грн. тим, хто безпосередньо бере участь у бойових діях чи забезпечує оборону в районах ведення бойових дій, пропорційно часу участі. Виплата здійснюється на підставі рапорту та наказів командирів. Позивачем рапорти не подавалися. Також відповідач звернув увагу суду на пропуск позивачем строку звернення до суду, а також що ним не було сплачено судовий збір.
Ухвалою суду від 21.07.2025 року витребувано від Військової частини НОМЕР_1 : належним чином засвідчені копії рапортів, якими позивач просив нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для розв`язання соціально-побутових питань за 2022, 2023 років, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року. належним чином засвідчену копію рішення з питань нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань за 2022, 2023 років, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року. Зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
До суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшли додаткові пояснення, в яких відповідача зазначив, що будь-якої вини чи протиправних дій з боку військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача не допущено. У зв`язку з тим що позивач не звертався з відповідним рапортом до свого командира. Рапорт відсутній у військовій частині від позивача до свого безпосереднього командира.
Ухвалою суду від 04.08.2025 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою суду від 04.08.2025 року витребувано від позивача: письмові пояснення щодо обставин, викладених у додаткових поясненнях ВЧ НОМЕР_1 від 31.07.2025 року; докази звернення до ВЧ із рапортами про нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань за 2022, 2023 років, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року. Зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів та пояснень.
Ухвалою суду від 06.10.2025 року вдруге витребувано від позивача: письмові пояснення щодо обставин, викладених у додаткових поясненнях ВЧ НОМЕР_1 від 31.07.2025 року; докази звернення до ВЧ із рапортами про нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань за 2022, 2023 років, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року. Продовжено строк зупинення провадження у справі до надання учасниками справи витребуваних судом доказів.
До суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, а також було додано довідку від 07.10.2025 року, з якої вбачається, що позивачу було нараховано та виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у сумі 7172,26 грн. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не виплачувалась.
Від представника позивача надійшла заява, в якій зазначено, що розділом ХХIV Порядку №260 регламентовано порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (п. 1) Військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами (п. 2). Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (п. 7). Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги (п. 9). Матеріальна допомога військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу; надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення; надається за заявою (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника). Відповідачем не було виплачено позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року станом на день виключення зі списків особового складу. ОСОБА_1 повідомив, що неодноразово усно та письмово, із рапортом, звертався до Відповідача щодо проведення нарахування та виплати матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань. Подання копій таких рапортів неможливо, оскільки вони подавалися у одному екземплярі до відповідача.
Ухвалою суду від 04.11.2025 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою суду від 04.11.2025 року витребувано від ОСОБА_1 та/або його представника пояснення яким чином ОСОБА_1 були подані рапорти про нарахування йому матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань за 2022, 2023 років, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року (поштою, особисто, через представника);
- у разі особистого звернення зазначити прізвище, ім`я по-батькові особи, якій позивач надав рапорт, зазначити посаду цієї особи, місце служби;
- у разі поштового направлення - назву оператора поштового зв`язку, платіжні документи за поштове відправлення рапорта (рапортів);
- у разі звернення через представника - зазначити прізвище, ім`я по-батькові особи, яка в подальшому передала рапорт, зазначити посаду цієї особи, місце служби.
Зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів та пояснень.
Від представника позивача надійшла заява, в якій зазначено, що ОСОБА_1 повідомив, що неодноразово усно та письмово, із рапортом, звертався до Відповідача щодо проведення нарахування та виплати матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань. Подання копій таких рапортів неможливо, оскільки вони подавалися у одному екземплярі до відповідача. Прізвище, ім`я по-батькові особи, яка в подальшому передала рапорт, зазначити посаду цієї особи, місце служби, ОСОБА_1 пригадати не може.
Ухвалою суду від 11.12.2025 року провадження у справі поновлено.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 .
27.08.2024 року позивач отримав посвідчення серії НОМЕР_5 , згідно з яким він є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Також позивач отримав третю групу інвалідності, що підтверджує Довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №572995.
Позивач зазначає, що станом на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового кладу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 , відповідач не виплатив йому матеріальну допомогу для розв`язання соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2024 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань за 2022, 2023 років, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їхнього соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям і членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно із частинами 1-3 статті 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Абзацом 2 частини четвертою статті 9 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 3 Постанови № 704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством оборони України.
Що стосується не нарахування та невиплати матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань з урахуванням додаткової винагороди, яку позивач отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, зокрема, включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 16 розділу І Порядку № 260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Пунктом 7 розділу XXIV Порядку №260 встановлено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), у пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Верховний Суд висловлював правову позицію щодо питання включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Положення четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністру оборони України.
Такими нормативно-правовими актами є Постанова № 704, якою, з-поміж іншого, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, крім посадового окладу; окладу за військовим званням включає і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та Порядок № 260.
Отже, за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.
Пунктом 7 розділу XXIV Порядку №260 7 регламентовано умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців. Тому саме положення Порядку № 260 унормували приписи Закону № 2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань.
Крім того, у відзиві на позов відповідач зазначив, що оскільки позивач не звертався з відповідним рапортом, то право позивача на отримання матеріальної допомоги не порушено.
Розділом ХХIV Порядку №260 регламентовано порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (п. 1) Військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами (п. 2). Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (п. 7). Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги (п. 9). Матеріальна допомога військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу; надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення; надається за заявою (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника).
У позові та у заявах представником ОСОБА_1 зазначено, що позивач неодноразово звертався із рапортами про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченою Постановою № 168, проте доказів такого звернення до суду не надав, доказів існування рапорту за командою про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань матеріали справи також не містять.
Суд витребовував у позивача пояснення та докази щодо звернення до відповідача із рапортом щодо здійснення відповідних виплат.
ОСОБА_1 повідомив, що неодноразово усно та письмово, із рапортом, звертався до Відповідача щодо проведення нарахування та виплати матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань. Подання копій таких рапортів неможливо, оскільки вони подавалися у одному екземплярі до відповідача. Прізвище, ім`я по-батькові особи, яка в подальшому передала рапорт, зазначити посаду цієї особи, місце служби, ОСОБА_1 пригадати не може.
Суд зауважує, що у разі вчинення будь-якими посадовими особами відмови у прийнятті та реєстрації згаданих рапортів заявнику як військовослужбовцю з урахуванням тотожності визначень державної служби за ч.2 ст.2 Закону України від 10.12.2015р. №889-VIII "Про державну службу" та ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", окреслених у ч.1 ст.4 Закону України від 10.12.2015р. №889-VIII "Про державну службу" принципів державної служби (одним із яких є доброчесність) та згаданих у п.п.12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №548-ХІV) і у п.п.110-113 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №551-ХІV) правил поведінки військовослужбовця в аспекті реагування на прояви неправомірних діянь належало подати відповідну письмову скаргу по команді.
Між тим, доказів подання заявником скарг по команді на неправомірні діяння з приводу неприйняття до розгляду згаданих вище рапортів матеріали справи не містять.
Під час розгляду справи суд у порядку ч.4 ст.9 КАС України не відшукав джерел здобуття доказів про існування у межах спірних правовідносин винятково надзвичайного випадку, котрий став на заваді виконанню заявником вимог національного закону України в частині прояву прямо передбаченого законом механізму реагування на неправомірні діяння інших військовослужбовців.
Отже, доводи позивача про належне звернення з відповідними рапортами з приводу призначення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченою Постановою № 168 слід кваліфікувати у якості недоведених у межах даного конкретного спору.
Суд враховує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань разова виплата для вирішення конкретних побутових проблем.
З довідки від 07.10.2025 року вбачається, що ВЧ НОМЕР_1 позивачу було нараховано та виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у сумі 7172,26 грн.
17.03.2023 року позивача було виключено зі списків ВЧ НОМЕР_1 .
При цьому позивач оскаржує в т.ч. бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань за 2023 років, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, тобто за період, коли його було виключено зі списків ВЧ НОМЕР_1 .
За такого правового регулювання суд дійшов висновку про відсутність підстав для включення до розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 роки щомісячної додаткової винагороди, передбаченою Постановою № 168.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 02.03.2022 по 17.03.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 02.03.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
Зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 року по 17.03.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду.
Так, разом із позовною заявою позивачем було подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду та докази поважності його пропуску.
Суд, в ухвалі від 23.05.2025 року, якою було відкрито провадження у цій справі, перевіривши матеріали позовної заяви, заяви про поновлення строку звернення до суду, дійшов висновку, що аргументи позивача знайшли своє підтвердження з наданих до справи документів, у зв`язку із чим поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду з даною позовною заявою.
Крім того, у цій справі позивач оскаржує бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу.
Верховний Суду постанові від 22.11.2023 року по справі №№9901/396/21, зазначив, що положення ч. 2 ст. 122 КАС України слугують меті забезпечення дотримання принципу правової визначеності, але не повинні використовуватися як засоби легалізації неправомірної поведінки і не повинні застосовуватися стосовно заходів, які спрямовані на припинення неправомірної поведінки.
Також, суд звертає увагу, що у разі, якщо відповідач вважає, що має місце факт пропуску строку звернення до суду, він має право звернутися до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду.
Однак відповідач цим правом не скористався, докази протилежного відсутні.
Щодо доводів відповідача про наявність у позивача обов`язку сплатити судовий збір за подану позовну заяву у цій справі.
27.08.2024 року позивач отримав посвідчення серії НОМЕР_5 , згідно з яким позивач є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.
Отже, на думку суду, за подання цього позову судовий збір не сплачується.
Таким чином, оскільки суд дійшов висновку, що про відсутність підстав для включення до розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 роки щомісячної додаткової винагороди, передбаченою Постановою № 168 позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань за 2022, 2023 років, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Не можуть бути і задоволені судом позовні вимоги в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , матеріальну допомогу для розв`язання соціально-побутових питань за 2022, 2023 років, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року виходячи із того, що вказані позовні вимоги є похідними.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач діяв у межах наданих йому повноважень, на підставі та у спосіб встановлений чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Інші доводи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат, передбачені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.12.2025 року.

Суддя О.М. Неклеса