Справа № 120/11113/25
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про забезпечення адміністративного позову

м. Вінниця

12 грудня 2025 р. Справа № 120/11113/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в порядку письмового провадження заяву представниці позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2025 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 11 серпня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

08 грудня 2025 року представницею позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що 19 лютого 2003 року Апеляційним судом Сумської області позивача засуджено за підпунктами 9, 12, 13 частини 1 статті 115, частиною 1 статті 289, частиною 1 статті 70, статтею 71 Кримінального кодексу України до 17 років позбавлення волі.

27 травня 2016 року на підставі статті 81 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання. Згідно зі статтею 12 Кримінального кодексу України злочин, у вчиненні якого визнано винним позивача, належить до особливо тяжких злочинів.

У зв`язку із вчиненням ОСОБА_1 особливо тяжкого злочину останнього було виключено з військового обліку, про що проставлено відповідну відмітку у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного.

Проте, при встановленні мобільного застосунку "Резерв+" позивачу стало відомо про те, що в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів його статус визначено як військовозобов`язаний, а також те, що він з 28 березня 2023 року перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 як військовозобов`язаний.

10 червня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, у якій просив внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення його з військового обліку.

Листом від 23 червня 2025 року позивача повідомлено, що йому необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження військово-лікарської комісії. Крім того, 23 червня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслав на адресу позивача повістку, відповідно до якої 27 червня 2025 року ОСОБА_1 необхідно прибути до відповідача з метою проходження військово-лікарської комісії.

Як зазначає представниця позивача далі, 02 грудня 2025 року ОСОБА_2 затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 і утримується за адресою: АДРЕСА_1 .

В підтвердження вказаних обставин представницею позивача долучено талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03 грудня 2025 року та від 04 грудня 2025 року.

Крім того, представниця позивача вказує, що 02 грудня 2025 року ОСОБА_2 знятий з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 та поставлений на облік у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відтак, на думку представниці позивача, наразі існує ймовірність призову ОСОБА_1 , який має право на відстрочку, на військову службу, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин представниця ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також іншим органам військового управління Збройних Сил України вчиняти дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд зважає на таке.

Особливості застосування інституту забезпечення позову в адміністративному процесі врегульовані главою 10 розділу 1 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Так, частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина 2 статті 150 КАС України).

У постанові від 20 березня 2019 року у справі № 826/14951/18 Верховний Суд навів наступні висновки: забезпечення позову - це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом.

Відтак у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків оскаржуваного рішення (дій чи бездіяльності) відповідача і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу приймати рішення чи здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18).

Обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної, реальної та невідворотної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи, та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

В контексті наведеного суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18, згідно з якою щодо "очевидності" ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, та попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною 2 статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому, застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

В ході розгляду поданої заяви встановлено, що 19 лютого 2003 року Апеляційним судом Сумської області позивача засуджено до 17 років позбавлення волі за підпунктами 9, 12, 13 частини 1 статті 115, частиною 1 статті 289, частиною 1 статті 70, статтею 71 Кримінального кодексу України.

Відповідно до довідки про звільнення серії ВІН № 011620, що видана Крижопільським виправним центром УДПтС України у Вінницькій області (№ 113), з 27 травня 2016 року ОСОБА_1 умовно-достроково звільнено від відбування покарання на підставі ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року на невідбутий строк покарання, що становить 2 роки 1 місяць 8 днів.

Згідно з тимчасовим посвідченням № НОМЕР_1 ОСОБА_1 виключено з військового обліку на підставі наказу Міністра оборони України № 684 від 20 грудня 2017 року.

Водночас, як свідчить військово-обліковий документ, що сформований у мобільному застосунку "Резерв+", ОСОБА_2 28 березня 2023 року набув статусу військовозобов`язаної особи.

19 квітня 2025 року позивачеві видано направлення № 3235525 від 19 квітня 2025 року для проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності його до військової служби.

10 червня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, у якій просив внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення його з військового обліку.

Листом від 23 червня 2025 року позивача повідомлено, що йому необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження військово-лікарської комісії.

Як зазначає представниця позивача далі, 02 грудня 2025 року ОСОБА_2 затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 і утримується за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження таких обставин суду надано талон-повідомлення єдиного обліку № 22776 про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03 грудня 2025 року.

Крім того, до заяви долучено талон-повідомлення єдиного обліку № 22819 про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04 грудня 2025 року, зі змісту якого слідує, що 04 грудня 2025 року о 19 год. 14 хв. надійшла заява від ОСОБА_3 , у якій остання просить провести перевірку щодо дій працівників поліції та співробітників територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які 02 грудня 2025 року близько 12 години здійснили перевірку документів її чоловіка ОСОБА_1 та виявили порушення останнім правил військового обліку. Також ОСОБА_1 доставлено до медичного закладу для проходження військово-лікарської комісії.

Також відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 02 грудня 2025 року взято на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Разом із тим суд зауважує, що предметом оскарження у цій справі визначено дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік, що і слугувало підставою для звернення до суду з позовною заявою, у якій зокрема йдеться про необхідність зобов`язання цей територіальний центр комплектування та соціального захисту виключити позивача з військового обліку з тих підстав, що законодавством не передбачено повторного взяття на військовий облік осіб, які раніше були з такого обліку виключені.

При цьому, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходу забезпечення позову у спосіб заборони ІНФОРМАЦІЯ_4 вчиняти певні дії, представниця позивача вказує на те, що наразі існує ймовірність мобілізації ОСОБА_1 , а у випадку настання таких обставин відновлення порушених прав стане неможливим.

Разом із цим судом не встановлено підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом заходів забезпечення позову створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду цієї справи.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Водночас доводи про те, що наразі існує ймовірність мобілізації позивача не можуть вважатися достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки такі передбачають можливість/ймовірність їх настання у майбутньому, тобто ґрунтуються тільки на припущеннях.

Суд зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не надається оцінка правомірності/протиправності дій службових осіб територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо затримання ОСОБА_1 , оскільки такі обставини не входять до предмету спору саме в цій адміністративній справі.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд вкотре наголошує на тому, що предметом спору у цій справі визначено протиправні дії саме ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо повторного взяття ОСОБА_1 на військовий облік як військовозобов`язану особу.

Разом із тим у заяві про забезпечення позову йдеться про необхідність обрання такого способу забезпечення позову, як заборонити ІНФОРМАЦІЯ_4 та іншим органам військового управління вчиняти дії щодо призову (мобілізації) його на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням у цій справі.

Відтак, на переконання суду, згадувані вище заходи забезпечення, на вжитті яких наполягає представниця позивача, є неспівмірними із заявленими у цій справі позовними вимогами.

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому заяву про забезпечення позову слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 156, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович