Справа № 300/5450/25
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/5450/25 пров. № А/857/37490/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду, головуючий суддя Матуляк Я.П., постановлена у м. Івано-Франківськ, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє Кузів Володимир Миколайович до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення розслідування нещасного випадку з приводу отриманих тілесних ушкоджень начальником сектору реагування патрульної поліції № 4 Верховинського відділення поліції Косівського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції Зеленчуком В.Ю. під час медичного освідування ОСОБА_2 , яке відбулось 19.02.2020 року, відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стались в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року № 1346; зобов`язання провести розслідування нещасного випадку з приводу отриманих тілесних ушкоджень начальником сектору реагування патрульної поліції № 4 Верховинського відділення поліції Косівського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції Зеленчуком В.Ю. під час медичного освідування ОСОБА_2 , яке відбулось 19.02.2020 року, відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стались в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року № 1346 та скласти відповідні акти..

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що позивач не знав про відсутність висновку розслідування щодо отримання тілесних ушкоджень відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС України, так як його запевнили, що службове розслідування провели і пред`явили висновок від 18.03.2020 року. Наголосив, що позивач не міг правильно встановити періоди, з якого по який необхідно поновити строк звернення до суду. Зазначив, що позивач з об`єктивних і поважних причин пропустив строк звернення до суду через бездіяльність відповідача.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що незвернення до суду з позовом за захистом своїх прав через неналежне використання особою своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку та не може вважатися об`єктивно непереборною обставиною, що виключала можливість для вчасного звернення до суду з цим позовом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Строки звернення до суду визначені ст. 122 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 123 КАС у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на переконання колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Також колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.08.2025 року позивач звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність щодо непроведення розслідування нещасного випадку з приводу отриманих тілесних ушкоджень начальником сектору реагування патрульної поліції № 4 Верховинського відділення поліції Косівського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції Зеленчуком В.Ю. під час медичного освідування ОСОБА_2 , яке відбулось 19.02.2020 року, відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стались в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року № 1346; зобов`язання провести розслідування нещасного випадку з приводу отриманих тілесних ушкоджень начальником сектору реагування патрульної поліції № 4 Верховинського відділення поліції Косівського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції Зеленчуком В.Ю. під час медичного освідування ОСОБА_2 , яке відбулось 19.02.2020 року, відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стались в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року № 1346 та скласти відповідні акти.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить зобов`язати ГУНП в Івано Франківській області призначити та провести службове розслідування нещасного випадку, що трапився 19.02.2020 року відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворюваннь та аварій, що стались в органах та підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року № 1346.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначений спір виник з приводу проходження ОСОБА_1 публічної служби, а відтак про порушення своїх прав позивач дізнався ще 19.02.2020 року, під час виконання службових обов`язків по охороні громадського порядку.

В обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду позивач зазначає, що у період з 24.02.2020 року по 05.03.2020 року знаходився на лікуванні внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

В період з 14.05.2024 року по 05.06.2024 року позивач був відряджений до навчально тренувального полігону.

З 02.06.2024 року по 28.10.2024 року ОСОБА_1 відряджений у складі зведеного загону ГУНП в Івано-Франківській області у Волинській області.

У період з 21.05.2025 року по 30.05.2025 року, з 09.06.2025 року по 14.06.2025 року, з 16.06.2025 року по 27.06.2025 року, з 30.06.2025 року по 04.07.2025 року, з 21.07.2025 року по 25.07.2025 року перебував на лікуванні, та внаслідок проведеного оперативного втручання ОСОБА_1 було важко пересуватись, в підтвердження чого долучено виписку-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 5033 [25] від 05.06.2025 року, виписку-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 5768 [25] від 21.08.2025 року, довідку від 21.08.2025 року за № 11, довідку від 21.08.2025 року за № 12, виписку із медичної картки стаціонарного хворого 30132/2025 від 25.07.2025 року.

Однак, з метою захисту своїх інтересів позивач звернувся в суд з позовом 01.08.2025 року.

Як вірно зазначив суд попередньої інстанції, обставини, які наведені позивачем не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації позивачем свого права на судовий захист з метою відновлення порушених, на його думку, прав, свобод чи законних інтересів у публічно-правових відносинах та не змінюють момент, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав, оскільки з часу настання нещасного випадку, стосовно якого представник позивача просить провести відповідне розслідування, до моменту виникнення обставин, на які покликається Кузів В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 як на поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, пройшло більше 5-ти років.

Аналізуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не зазначено та в ході судового розгляду справи таких не встановлено, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду попередньої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №300/5450/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич