Справа № 560/1725/25
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1725/25
РІШЕННЯ

іменем України

11 грудня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною зайвою до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, відповідно до якої, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 22.01.2025 № 3253/03-16;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до стажу державної служби: період строкової військової служби в лавах Радянської Армії з 10.05.1972 по 16.05.1974; період роботи в органах місцевого самоврядування на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Полонської міської ради з 29.06.2006 по 06.12.2006.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити позивачу пенсію державного службовця у зв`язку з інвалідністю II групи згідно зі ст. 37 Закону № 3723 з урахуванням п.п. 10, 12 розд. XI Закону № 889 на підставі довідки № 80 від 10.01.2025 у розмірі 60 % заробітної плати, починаючи з 15.01.2025, з урахуванням уже виплачених сум пенсії у зв`язку з інвалідністю за Законом № 1058-IV.

Ухвалою від 06.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до заяв по суті справи, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке.

Вказує, що оспорюваним рішенням ГУ ПФУ в Київській області від 22.01.2025 № 3253/03-16 безпідставно відмовлено у переведенні його на пенсію державного службовця у зв`язку з інвалідністю II групи.

На думку позивача, відповідач-1 протиправно не зарахував до стажу державної служби період строкової військової служби з 10.05.1972 по 16.05.1974 та період роботи в органах місцевого самоврядування на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Полонської міської ради з 29.06.2006 по 06.12.2006 року, незважаючи на те, що зазначені періоди підтверджуються матеріалами пенсійної справи і враховувалися при ранішому призначенні йому пенсії державного службовця за Законом № 3723.

Позивач вказує, що має необхідний стаж державної служби та статус особи з інвалідністю II групи, а тому, відповідає вимогам статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII у поєднанні з перехідними положеннями Закону № 889-VIII, а застосування відповідачем цих норм у спосіб, який фактично позбавляє його вже набутого права на спеціальну пенсію, суперечить закону та практиці Верховного Суду.

Відповідач-1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, згідно із відзивом на позов, проти задоволення позовних вимог заперечує та вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Зазначає, що станом на 01.05.2016 позивач не займав посаду державної служби та мав стаж державної служби менше 10 років.

Вказує, що робота в органах місцевого самоврядування не є державною службою й не може зараховуватися до стажу державної служби для цілей Закону № 889.

Відповідач-1 посилається на те, що Закон № 3723 у частині пенсійного забезпечення втратив чинність, а право на пенсію державного службовця після 01.05.2016 мають лише особи, які відповідають умовам п.п. 10, 12 розд. XI Закону № 889.

Також Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області у відзиві зазначило, що оспорюване рішення прийнято головним управлінням за принципом екстериторіальності, а відповідач-2 здійснює лише виплату пенсії за місцем проживання позивача й виконуватиме рішення за наслідками розгляду його заяви уповноваженим органом.

Відповідач-2 правом на подання відзиву не скористався, а тому, суд, виходячи з положень ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи довічно, що підтверджується наявним у матеріалах справи висновком МСЕК.

Із пенсійної справи позивача вбачається, що: у 1995 році він звертався за призначенням пенсії у зв`язку з інвалідністю, про що свідчать заява та розрахунки стажу/заробітку радянського зразка; розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Полонському районі № 127508 від 15.12.2006 позивачу призначено пенсію у зв`язку з інвалідністю як державному службовцю за Законом України «Про державну службу» № 3723-XII: загальний страховий стаж визначено 30 років 8 місяців 22 дні, у тому числі стаж державної служби 11 років 7 місяців 20 днів, стаж служби в органах місцевого самоврядування 5 місяців 1 день; цей стаж використано для обчислення пенсії державного службовця.

Із матеріалів справи вбачається, що: рішенням від 02.08.2018 № 08 позивачу призначено пенсію у зв`язку з інвалідністю відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (вид пенсії 146), з визначенням розміру 82 % від середнього заробітку; рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.02.2021 № 08 позивача переведено на пенсію у зв`язку з інвалідністю за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), із середньомісячним заробітком 13 058,35 грн, страховим стажем 40 років 5 місяців 21 день, додатковим стажем 9 років 8 місяців 29 днів.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі № 560/8704/21, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2022 року, визнано протиправним застосування при призначенні позивачу пенсії показника середньої заробітної плати за 20142016 роки та зобов`язано здійснити перерахунок пенсії з 01.03.2021 із застосуванням показника за 20182020 роки.

На виконання вказаного вище рішення суду, ГУ ПФУ в Хмельницькій області 05.08.2022 здійснило відповідний перерахунок.

15.01.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення з пенсії у зв`язку з інвалідністю за Законом № 1058-IV на пенсію державного службовця у зв`язку з інвалідністю II групи відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII (далі Закон № 3723), з урахуванням пунктів 10, 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» № 889-VIII (далі Закон № 889).

До заяви позивач додав, зокрема: довідку Полонської міської ради № 80 від 10.01.2025 про складові заробітної плати посадової особи органу місцевого самоврядування; копії розпоряджень виконавчого комітету Полонської міської ради від 29.06.2006 № 103/06-р (про затвердження ОСОБА_1 на посаді керуючого справами (секретаря) виконкому із присвоєнням рангу державного службовця та встановленням надбавок за стаж державної служби) і від 06.12.2006 № 189/06-р (про звільнення з цієї посади за станом здоров`я, виплату компенсацій за невикористані відпустки, вихідної допомоги та одноразової допомоги в розмірі 10 посадових окладів за ст. 37 Закону № 3723, а також присвоєння 10 рангу державного службовця); копії трудової книжки, розрахунки стажу та заробітку, витяги з МСЕК, ОК-5.

За принципом екстериторіальності заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області, яке 22.01.2025 прийняло рішення № 3253/03-16 про відмову у задоволенні заяви позивача.

Із тексту оспорюваного рішення вбачається, що відмову обґрунтовано такими мотивами: пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону № 1058-IV, а отже, періоди роботи в органах місцевого самоврядування не зараховуються до стажу державної служби; за поданими документами станом на 01.05.2016 позивач має стаж державної служби 9 років 7 місяців 12 днів, що є менше 10 років; загальний стаж державної служби не досягає 20 років; у зв`язку з цим, відсутні підстави для переведення позивача на пенсію державного службовця згідно з п.п. 10, 12 розд. XI Закону № 889, тому у переведенні на пенсію державного службовця у зв`язку з інвалідністю II групи відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням відповідача-1, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із таких міркувань.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Верховний Суд у низці постанов (зокрема, від 29.01.2020 у справі № 814/1460/16) сформулював правовий висновок, що адміністративний суд перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень ретроспективно, тобто з урахуванням тих обставин, які існували на момент ухвалення оспорюваного рішення, виходячи з мотивів, викладених у самому рішенні, а не з нових міркувань, сформульованих пізніше.

Отже, у цій справі суд: виходить із фактичних обставин, встановлених за доказами, які існували станом на 22.01.2025 року дату прийняття оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Київській області; оцінює правомірність цього рішення лише за тими мотивами, які в ньому зазначені.

Так, із матеріалів справи, зокрема, розпорядження ПФУ № 127508 від 15.12.2006 року, розрахунку стажу та виду пенсії вбачається, що позивачу було призначено пенсію у зв`язку з інвалідністю як державному службовцю за Законом № 3723.

У розрахунку стажу вказано загальний стаж 30 років 8 місяців 22 дні, стаж державної служби 11 років 7 місяців 20 днів, стаж служби в органах місцевого самоврядування 5 місяців 1 день. Ці дані були використані для обчислення розміру пенсії державного службовця.

Із документів пенсійної справи (розрахунок стажу, копії трудових книжок, розпоряджень органів місцевого самоврядування) вбачається, що: строкову військову службу позивача в період з 10.05.1972 по 16.05.1974 враховано до загального стажу; період роботи на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Полонської міської ради з 29.06.2006 по 06.12.2006 підтверджується розпорядженнями № 103/06-р та № 189/06-р і теж враховувався при визначенні спеціального стажу на момент призначення пенсії держслужбовця у 2006 році.

Одночасно жодного рішення чи документа, яким би цей розрахунок стажу або сам факт призначення пенсії державного службовця у 2006 році визнавався незаконним і скасовувався, матеріали справи не містять.

Подальші переходи позивача на пенсію за Законом «Про службу в органах місцевого самоврядування» (2018 рік) та на пенсію у зв`язку з інвалідністю за Законом № 1058-IV (2021 рік) свідчать про зміну виду пенсійного забезпечення, але не про скасування набутого раніше статусу особи, яка реалізувала право на пенсію державного службовця за Законом № 3723.

Отже, станом на 22.01.2025 у ГУ ПФУ в Київській області були всі необхідні документи, які: підтверджували факт попереднього призначення позивачу пенсії державного службовця у зв`язку з інвалідністю за Законом № 3723; свідчили про зарахування строкової військової служби та роботи в органах місцевого самоврядування до спеціального стажу при призначенні такої пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (далі Порядок № 283).

Пункт 2 цього Порядку передбачає, що до стажу державної служби зараховується, зокрема: робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування»; час строкової військової служби у Збройних Силах СРСР/України за умови, що до призову або після звільнення особа працювала на посадах, віднесених до державної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 затверджено новий Порядок обчислення стажу державної служби (далі Порядок № 229), пункт 4 якого також передбачає зарахування до стажу держслужби часу перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, віднесених до відповідних категорій посад.

Верховний Суд у постанові від 26.06.2018 у справі № 735/939/17 прямо дійшов висновку, що перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», зараховується до стажу державної служби відповідно до п. 2 Порядку № 283.

Щодо строкової військової служби, то Верховний Суд у постанові від 03.07.2018 у справі № 569/350/17 та низці подальших рішень (зокрема, від 10.04.2019 у справі № 607/2474/17, від 27.12.2019 у справі № 500/2565/18) підтвердив, що період строкової військової служби, за умови дотримання вимог Порядку № 283, підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Отже, висновок ГУ ПФУ в Київській області про неможливість зарахування роботи позивача в органах місцевого самоврядування на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету та строкової військової служби до стажу держслужби не відповідає ані Порядку № 283/229, ані актуальній практиці Верховного Суду.

Пункт 8 розд. XI Закону № 889 встановлює, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло на той час, тобто, зокрема, за Порядком № 283.

Пунктами 10, 12 розд. XI Закону № 889 передбачено, що право на призначення пенсії за ст. 37 Закону № 3723 після 01.05.2016 зберігають: державні службовці, які станом на 01.05.2016 займали посади державної служби та мали не менше 10 років стажу державної служби; особи, які станом на цю дату мали не менше 20 років стажу державної служби, незалежно від того, чи працювали вони на посаді державної служби на вказану дату.

У зразковій справі № 822/524/18 Велика Палата Верховного Суду постановою від 13.02.2019 (провадження № 11-555заі18) роз`яснила, що застосування п.п. 10, 12 розд. XI Закону № 889 не може призвести до втрати чи погіршення вже набутого права особи на пенсію державного службовця, а перехід з пенсії у зв`язку з інвалідністю за Законом № 1058-IV на пенсію державного службовця є формою реалізації такого права за умови наявності необхідного стажу.

Таким чином, до осіб, які реалізували право на пенсію державного службовця до 01.05.2016, вимоги п.п. 10, 12 розд. XI Закону № 889 не можуть застосовуватися таким чином, щоб позбавити їх можливості знову отримувати пенсію державного службовця (шляхом переходу з іншого виду пенсії), якщо відповідні умови стажу й інвалідності продовжують бути виконаними.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України, якщо суд встановлює, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, він може не лише визнати рішення, дію чи бездіяльність протиправними, а й зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2023 у справі № 380/3195/22 узагальнив, що: якщо для прийняття рішення на користь особи виконані всі умови, визначені законом, і в суб`єкта владних повноважень відсутня дискреція (альтернативні варіанти рішень), суд повинен застосувати ефективний спосіб захисту зобов`язати ухвалити відповідне рішення, а не обмежуватися лише скасуванням протиправного акта чи зобов`язанням «повторно розглянути».

У зразковій справі № 822/524/18 Велика Палата Верховного Суду також підтримала підхід, за яким у спорах щодо переведення з пенсії у зв`язку з інвалідністю за Законом № 1058-IV на пенсію державного службовця належним способом захисту є зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити (перевести) пенсію, а не лише скасувати відмову.

Як зазначено вище, перевіряючи оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Київській області від 22.01.2025 № 3253/03-16, суд виходить лише з тих мотивів, які в ньому викладені.

Так, в оспорюваному рішенні відповідач-1 дійшов висновку, що період роботи позивача в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований до стажу державної служби, оскільки пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється за Законом № 1058-IV.

Суд вказує на те, що такий висновок суперечить п. 2 Порядку № 283 та п. 4 Порядку № 229, які прямо передбачають зарахування до стажу державної служби часу перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, віднесених до відповідних категорій посад, а також усталеній практиці Верховного Суду, зокрема, постанові від 26.06.2018 у справі № 735/939/17.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач обіймав посаду керуючого справами (секретаря) виконкому Полонської міської ради, йому присвоювався ранг державного службовця, встановлювалися надбавки за стаж державної служби, а при звільненні виплачувалась одноразова допомога за ст. 37 Закону № 3723.

Вказане свідчить про відповідність займаної посади вимогам Порядку № 283/229 щодо зарахування відповідного періоду до стажу держслужби, що, до речі, вже було враховано самим органом ПФУ при призначенні позивачеві пенсії у 2006 році.

Також оспорюване рішення виходить з того, що станом на 01.05.2016 стаж державної служби позивача становив 9 років 7 місяців 12 днів, без урахування строкової військової служби з 10.05.1972 по 16.05.1974.

Разом з тим, з документів пенсійної справи вбачається, що ця служба вже враховувалася при призначенні пенсії державного службовця у 2006 році.

Згідно з п. 2 Порядку № 283 та практикою Верховного Суду (наприклад, постанова від 03.07.2018 у справі № 569/350/17 та інші), строкова військова служба за наявності визначених законом умов підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

При цьому, відповідач-1 не навів у своєму рішенні мотивів, чому цей період перестав враховуватися, хоча документально він був відображений у пенсійній справі.

Тому висновок про стаж державної служби 9 років 7 місяців 12 днів є результатом неповного та необ`єктивного врахування відповідачем-1 даних пенсійної справи позивача.

Також ГУ ПФУ в Київській області застосувало норми п.п. 10, 12 розд. XI Закону № 889 до позивача як до особи, яка нібито лише вперше претендує на пенсію державного службовця після 01.05.2016 року, й відмовило у переведенні з огляду на нібито недостатній (менше 10 років) стаж державної служби станом на цю дату.

Однак, як встановлено судом, із розпорядження ПФУ від 15.12.2006 № 127508 та розрахунку стажу вбачається, що позивач уже реалізував право на пенсію державного службовця у зв`язку з інвалідністю за Законом № 3723 ще у 2006 році, тобто задовго до набрання чинності Законом № 889.

Жодних доказів скасування цього рішення чи визнання його незаконним матеріали справи не містять.

Суд виходить з того, що у такій ситуації поширення на позивача вимог п.п. 10, 12 розд. XI Закону № 889 як на особу, що лише «намагається отримати» спеціальну пенсію вперше після 01.05.2016 року, суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 від 13.02.2019 року, де наголошено на неприпустимості погіршення вже набутого права на пенсію державного службовця шляхом застосування нових, більш суворих вимог до стажу.

Отже, на момент прийняття рішення від 22.01.2025 № 3253/03-16 ГУ ПФУ в Київській області: неправильно визначило стаж державної служби позивача, не зарахувавши періоди, які підлягають обов`язковому зарахуванню за Порядком № 283/229 і вже використовувалися при призначенні пенсії держслужбовця у 2006 році; неправомірно застосувало п.п. 10, 12 розд. XI Закону № 889 у спосіб, який погіршує становище особи, яка вже реалізувала право на пенсію державного службовця до набрання чинності цим Законом.

Вказане вище свідчить про протиправність оспорюваного рішення.

Щодо способу захисту та обсягу задоволення позову, то суд вказує на таке.

Позивач просить не лише скасувати рішення ГУ ПФУ в Київській області, а й: зобов`язати цей орган зарахувати до стажу державної служби конкретні періоди (служба в армії, робота в органах місцевого самоврядування); зобов`язати призначити йому пенсію державного службовця у зв`язку з інвалідністю II групи з 15.01.2025 у розмірі 60 % заробітку.

Суд виходить з того, що зарахування до стажу державної служби: строкової військової служби за наявності визначених законом умов; часу перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», є імперативною вимогою Порядку № 283/229, а не елементом розсуду органу.

У цій справі наявні всі необхідні письмові докази факту проходження позивачем строкової військової служби та роботи в органах місцевого самоврядування на посаді керуючого справами (секретаря) виконкому, а також елементи, що свідчать про попереднє зарахування цих періодів до стажу при призначенні пенсії держслужбовця.

Отже, суд вказує на те, що орган ПФУ не має свободи вибору, чи зараховувати ці періоди він зобов`язаний діяти відповідно до закону.

Враховуючи встановлені судом обставини: інвалідність II групи позивача підтверджена; стаж державної служби (з урахуванням строкової служби та роботи в органах місцевого самоврядування) перевищує мінімально необхідні 10 років, що визнавалося самим органом ПФУ у 2006 році при призначенні пенсії державного службовця; право на пенсію держслужбовця у зв`язку з інвалідністю за Законом № 3723 було реалізоване до набрання чинності Законом № 889; заява від 15.01.2025 та довідка про заробітну плату посадової особи органу місцевого самоврядування № 80 від 10.01.2025 є в матеріалах справи; суд констатує, що усі фактичні умови, необхідні для призначення позивачу пенсії державного службовця у зв`язку з інвалідністю II групи, встановлені, а у ГУ ПФУ в Київській області немає дискреційних повноважень обрати інше, ніж прямо передбачене законом, рішення.

За таких обставин, з огляду на ч. 4 ст. 245 КАС України та правову позицію Верховного Суду, зокрема, у постанові від 16.05.2023 у справі № 380/3195/22, ефективним способом захисту ОСОБА_1 є не лише визнання рішення відповідача-1 протиправним і його скасування, а й пряме зобов`язання ГУ ПФУ в Київській області: зарахувати відповідні періоди до стажу державної служби; призначити позивачу пенсію державного службовця у зв`язку з інвалідністю II групи з дати звернення (15.01.2025) на підставі довідки № 80, з урахуванням уже виплачених сум пенсії за Законом № 1058-IV.

При цьому, обмеження лише зобов`язанням відповідача-1 «повторно розглянути» заяву позивача не забезпечило б ефективного захисту прав ОСОБА_1 і створило б ризик повторного ухвалення органом ПФУ рішення з новою, але так само неправильною мотивацією, що суперечить принципу ефективності судового захисту, сформульованому, серед іншого, в згаданій постанові Верховного Суду.

Щодо позовних вимог до ГУ ПФУ в Хмельницькій області, то необхідно вказати на таке.

Оспорюване рішення від 22.01.2025 № 3253/03-16 прийняте ГУ ПФУ в Київській області як органом, що здійснив розгляд заяви за принципом екстериторіальності.

ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснює лише виплату призначеної пенсії та виконуватиме рішення, ухвалені за наслідками розгляду заяви позивача уповноваженим органом.

Отже, належним відповідачем щодо оскаржуваного рішення є саме ГУ ПФУ в Київській області.

Покладення на ГУ ПФУ в Хмельницькій області додаткових обов`язків щодо призначення пенсії виходило б за межі його компетенції.

З огляду на викладене вище, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що: рішення ГУ ПФУ в Київській області від 22.01.2025 № 3253/03-16 прийнято з порушенням норм матеріального права, без повного й об`єктивного врахування даних пенсійної справи, а також всупереч висновкам Верховного Суду, зокрема, у справах № 735/939/17, № 569/350/17, № 822/524/18; це рішення є протиправним і підлягає скасуванню; для ефективного відновлення порушеного права позивача є необхідним не лише скасувати рішення відповідача-1, а й зобов`язати ГУ ПФУ в Київській області зарахувати відповідні періоди до стажу державної служби та призначити позивачу пенсію державного службовця у зв`язку з інвалідністю II групи з 15.01.2025 з урахуванням уже виплачених сум; позовні вимоги до ГУ ПФУ в Хмельницькій області задоволенню не підлягають.

Інші аргументи сторін не спростовують висновки суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище.

Щодо інших доводів сторін, то суд також зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, які регулюють спірні правовідносини між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 22.01.2025 № 3253/03-16 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця у зв`язку з інвалідністю II групи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області: при обчисленні стажу державної служби ОСОБА_1 зарахувати до стажу державної служби такі періоди: з 10 травня 1972 року по 16 травня 1974 року період проходження строкової військової служби; з 29 червня 2006 року по 06 грудня 2006 року період роботи в органах місцевого самоврядування на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Полонської міської ради; на підставі заяви ОСОБА_1 від 15.01.2025 року та довідки Полонської міської ради № 80 від 10.01.2025 року призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця у зв`язку з інвалідністю II групи відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII (у розмірі, передбаченому зазначеною статтею), починаючи з 15 січня 2025 року, з урахуванням фактично виплачених сум пенсії у зв`язку з інвалідністю за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10,м. Фастів,Фастівський р-н, Київська обл.,08500 , код ЄДРПОУ - 22933548) Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя Є.В. Печений