Справа № 460/943/25
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2025 року м. Рівне №460/943/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач) про:

визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 31.10.2024 № 07, яким позивачу відмовлено в призначенні пільгової пенсії за віком за Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, починаючи з 24.10.2024;

зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, починаючи з 24.10.2024, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 01.08.1992 по 30.09.2024 в інфекційному відділені закладу охорони здоров`я за Списком № 2 в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що він, маючи загальний страховий стаж більше 61 рік (враховуючи період роботи у подвійному розмірі в інфекційному відділенні), зокрема й пільговий стаж роботи за Списком №2 понад 32 роки, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» набула право на призначення пенсії у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020. Повідомила, що на її заяву від 24.10.2024 про призначення їй пільгової пенсії за віком за Списком №2, відповідач 31.10.2024 прийняв рішення №07 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з тих підстав, що відсутній необхідний вік (55 років) та відсутній пільговий стаж, необхідний для призначення пенсії (за Списком №2), оскільки відповідно до поданих документів не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення у період з 01.08.1992 по 30.09.2024 на посадах, вказаних у довідці. Зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи за Списком № 2 згідно довідки від 25.09.2024 №542/2-26 з 01.08.1992 по 30.09.2024, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку 5 Порядку від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», а саме відсутні підписи головного бухгалтера та начальника відділу кадрів, документи про право підпису однією особою відсутні. Позивач вважає, що відповідачем при прийнятті цього рішення проігноровано рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, відповідно до якого, для призначення пенсії за Списком №2 застосовуються положення п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які передбачають, що жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах. Також позивач повідомила, що за результатом перевірки розрахунку загального страхового стажу та виходячи із листа відповідача від 01.11.2024 ним встановлено, що відповідачем не зараховано періоди роботи за Списком №2 з 01.08.1992 по 30.09.2024 в подвійному розмірі, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку 5 Порядку від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», а саме відсутні підписи головного бухгалтера та начальника відділу кадрів, документи про право підпису однією особою відсутні. Позивач, вважаючи оскаржене рішення протиправним і таким, що суперечить вимога чинного законодавства, звернувся до суду із позовною заявою.

31.01.2025 через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених посадах. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Відповідач повідомив, що за результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії встановлено, що вік позивача на дату звернення склав 51 рік, страховий стаж - 34 роки 08 місяці 22 день. Пільговий стаж за Списком № 2 - не підтверджено в установленому порядку. До пільгового стажу не зараховано період роботи за Списком № 2 з урахуванням норм статті 60 Закону №1788 згідно довідки від 25.09.2024 № 542/2- 26 з 01.08.1992 по 25.09.2024, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку 5 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою № 637, а саме відсутні підписи головного бухгалтера та начальника відділу кадрів, документи про право підпису однією особою відсутні. Відповідач також вказав, що рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «а», «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ від 03.10.2017 року (далі Закону №2148) було доповнено Закон №1058 розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорія громадян», зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. Вказані зміни набрали чинності 11.10.2017 року. Головне управління наголошує, що Закон №1058 є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Також зазначив, що Закон №1058, як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту набрання законної сили законом №2148 - з 11.10.2017 року. Оскільки Закон №1058 та Закон № 2148 є чинними, їх положення не визнано неконституційними, відтак рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017 року. Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №07 від 31.10.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058, у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку (55 років) та відсутністю необхідного пільгового стажу. Таким чином, відповідач стверджує, що у спірних правовідносинах діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову повністю.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 24.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

31.01.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заявив клопотання про залучення другого відповідача.

Ухвалою суду від 04.02.2025 в задоволенні клопотання відповідача про залучення другого відповідача відмовлено.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 51 річного віку 24.10.2024 звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах (пільга - Список №2).

Рішенням відповідача (визначеного для розгляду документів за принципом екстериторіальності) №07 від 31.10.2024 відмовлено в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягнення необхідного віку (55 років) та відсутністю пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії (за Списком №2), оскільки відповідно до поданих документів не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення у період з 01.08.1992 по 30.09.2024 на посадах, вказаних у довідці. Зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи за Списком № 2 згідно довідки від 25.09.2024 №542/2-26 з 01.08.1992 по 30.09.2024, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку 5 Порядку від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», а саме відсутні підписи головного бухгалтера та начальника відділу кадрів, документи про право підпису однією особою відсутні.

Окрім цього, листом від 26.11.2024 №1700-0202-8/67224 повідомлено, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи за Списком № 2 згідно з довідкою від 25.09.2024 №542/2-26 з 01.08.1992 по 30.09.2024 (в тому числі в подвійному розмірі), оскільки довідка не відповідає вимогам додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637

Вважаючи протиправним рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, позивач звернувся до суду із позовною заявою про його скасування.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

За правилами п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Спірним у даній справі є недосягнення (на думку Пенсійного органу) позивачем віку, який необхідний для призначення такого виду пенсії 55 років.

При цьому, як вважає позивач, вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по досягненню 50 років за умови наявності стажу роботи за Списком №2 понад 10 років.

Оцінюючи правомірність поведінки відповідача в цій частині, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII від 05.11.1991, у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Відповідач визнав, що станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії вона досягла віку 50 років 9 місяців, а її загальний страховий стаж роботи становив 32 роки 9 днів.

Суд оцінює критично та відхиляє доводи відповідача щодо не досягнення встановленого законом 55 річного пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, виходячи з такого.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (далі Закон №213-VIII від 02.03.2015) віковий ценз для жінок при вирішенні питання про призначення пенсії за Списком №2 збільшено із 50 років до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу та змінено мінімальний обов`язковий страховий стаж із 20 років до 25 років у жінок теж поетапно.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03.10.2017 (далі Закон №2148-VIII від 03.10.2017), яким текст Закону №1058-IV від 09.07.2003 доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом №2148-VIII від 03.10.2017 у новій редакції викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV від 09.07.2003, де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 (у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII від 03.10.2017 наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме:

- пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015;

- пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Положення згаданих законів щодо умов призначення пенсії за віком були повністю уніфікованими (ідентичними), зокрема й необхідності досягнення 55 річного віку за умови наявності спеціального стажу роботи за Списком №2 10 років.

Суд зауважує, що такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".

Пунктом першим резолютивної частини цього Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт "б" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Виходячи з наведеного судом встановлено, відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає:

1. 50 років за пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015, та;

2. 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Водночас судом встановлено, що загальний страховий стаж станом на 24.10.2024 та на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії у жовтні 2024 року складав понад 32 роки, а необхідний пільговий стаж за Списком №2 не менше 10 років, наявність якого буде також оцінюватись судом у даній справі.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи положення частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), вважаю, що найбільш сприятливим для мене є підхід, загальний страховий стаж для призначення пенсії повинен бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 20 років, що відповідає п. «б» ст. 13 Закону №1788-ХІІ з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020.

У зв`язку із наведеним суд вважає, що з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення №1-р/2020 встановлювалося право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини 2 статті 2 КАС України (далі КАС України) і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта частиною 2 статті 77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування "баланс вірогідностей".

В контексті розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що обрані відповідачем, у даному випадку, мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

З огляду на викладене, суд вважає, що у межах спірних правовідносин слід було віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Аналогічних висновків щодо застосування положень чинного пенсійного законодавства було досягнуто Верховним Судом при ухваленні постанов від 21.04.2021 у справі № 360/3611/20, від 07 грудня 2021 року у справі №280/3230/20 (провадження № К/9901/3212/21) 17 грудня 2021 року у справі №160/9272/20 (адміністративне провадження № К/9901/33965/20) 18 лютого 2022 року у справі №360/4639/20 (адміністративне провадження № К/9901/24874/21) та в безлічі інших постанов Верховного Суду, практика у яких вже є усталена впродовж останніх років.

Таким чином, розглядаючи адміністративну справу, дійшов висновку, що при вирішенні питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії повинен був виходити із того, що необхідний вік для призначення позивачу пенсії вимагався - 50 років, а у зв`язку з цим, та прийнятим рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, у позивача виникло право на пільгову пенсію з 30.12.2024 (після досягнення 50 років).

Відтак, суд вирішив, що рішення відповідача від 31.10.2024 №07 «Про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах» в частині висновків щодо не досягнення позивачем пенсійного віку повних 55 років суперечить положенням чинного законодавства, прийняте всупереч та не на підставі закону, є протиправним.

Оцінюючи доводи Пенсійного органу щодо відсутності у позивача необхідно пільгового стажу за Списком №2 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд бере до уваги, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Суд враховує, що згідно з вимогами ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 . Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 03.08.1992:

1. Запис №1 від 01.08.1992 зарахована на посаду палатної медсестри дитячого інфекційного відділення Рівненської міської лікарні (наказ від 29.07.1992 №835к);

2. Запис №4 від 01.10.2023 переведена на посаду сестри медичної палатної обласного лікувального діагностичного гематологічного центру інфекційне відділення (наказ №158к від 29.09.2023).

Суд зазначає, що відомості про звільнення ОСОБА_1 із роботи в трудовій книжці відсутні.

Відповідач вважає відсутніми підстави для зарахування до спеціального стажу роботи за Списком №2 період роботи позивача з 01.08.1992 по 25.09.2024 (по дату видачі довідки) на посаді сестри медичної палатної у інфекційному відділенні, вказуючи на невідповідність довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Проте, такі доводи Пенсійного органу не відповідають фактичним обставинам справи та є протиправними, що підтверджується наступним.

Відповідно до п.1 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт і професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005р. за №1451/11731 (далі Порядок застосування Списків №383), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №1) та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №2), затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, які мали право на пенсію за віком на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з п.3 Порядку застосування Списків №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, а зокрема, в період роботи позивача в Рівненській міській лікарні (1992-2024 роки) був чинний Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461 (далі Список №2).

Суд встановив, що посада медичної сестри дитячого інфекційного відділення закладу охорони здоров`я у цей період була передбачена розділом ХХІV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» Списку №2.

В ході розгляду справи відповідачем не заперечувалось віднесення посади, на якій ОСОБА_1 працювала у спірний період до пільгової за Списком №2, обмежуючи лише відмову у призначенні пенсії невідповідністю поданої довідки роботодавця вимогам чинного законодавства.

Суд враховує Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як судом зазначено вище у наданій позивачем трудовій книжці Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 03.08.1992, чітко відображено роботу ОСОБА_1 у спірний період на посаді, яка міститься у Списку №2.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Уточнюючою довідкою КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради від 25.09.2024 №вих. 542/2-26 за встановленою пунктом 20 Порядку №637 формою, підтверджується що (далі цитується): « ОСОБА_1 дійсно працює на посаді палатної медсестри дитячого інфекційного відділення з 01.08.1992 на 1 ставку, з 01.10.2023 переведено на посту сестри медичної палатної обласного лікувально-діагностичного гепатологічного центру (інфекційне відділення) по даний час. З 01.08.1992 по даний час працює повний робочий день у інфекційному відділенні для дорослих на посаді сестри медичної палатної, де безпосередньо обслуговує інфекційних хворих та інших робіт не виконує, що передбачено списком №2 розділу ХХІV, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016. За період роботи з 01.08.1992 по 30.09.2024 стаж згідно списку №2 розділу ХХIV, затверджено постановою КМ України №461 від 24.06.2016 становить 32 роки 9 днів».

Відтак, судом встановлено, що роботодавець підтверджує, що ОСОБА_1 працювала і працює на пільговій посаді, яка визначена Списком №2 та дає право на дострокове призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд встановив, що наказом Центральної міської лікарні від 05.06.1997 №34 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема сестра медична палатна дитячого інфекційного відділення КП 5132 А Сп. 1, 3231, лист Міністерства України №06/14088.

Наказом Рівненської центральної міської лікарні від 17.06.2002 №33 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема сестра медична палатна дитячого інфекційного відділення ХХIV Розділ, Сп. №2 КП 546/24713/.

Наказом Центральної міської лікарні м. Рівне від 06.08.2007 №56 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема сестра медична палатна дитячого інфекційного відділення ХХIV Розділ, Сп. №2 КП 546/24713.

Наказом Центральної міської лікарні м. Рівне від 05.06.2012 №39 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема сестра медична палатна дитячого інфекційного відділення Розділ ХХV, Сп. №2, КП 3231.

Наказом Центральної міської лікарні м. Рівне від 06.06.2017 №49 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема молодша медична сестра палатна дитячого інфекційного відділення КП3231 Список №2, Розділ ХХIV.

Наказом Центральної міської лікарні м. Рівне від 06.06.2017 №49 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема молодша медична сестра палатна дитячого інфекційного відділення КП3231 Список №2, Розділ ХХIV.

Наказом КНП «Центральна міська лікарня» РМР від 03.06.2022 №329 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема молодша медична сестра палатна інфекційного відділення для дітей КП5132 Список №2, Розділ ХХIV.

Суд наголошує, що певний недолік в уточнюючій довідці щодо відсутності підпису головного бухгалтера та спеціаліста відділу кадрів не є достатньою підставою для спростування факту роботи ОСОБА_1 на пільговій посаді, які підтверджуються в сукупності наданими документами, що на думку суду, є нічим іншим як надмірним формалізмом Пенсійного органу.

Відтак, суд дійшов висновку, що належними доказами підтверджується виконання позивачем в період з 01.08.1992 по 30.09.2024 роботи на посаді сестри медичної палатної, де безпосередньо обслуговує інфекційних хворих у інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я, що слугує підставою для зарахування вказаного періоду роботи до стажу роботи за Списком №2.

Вказане в сукупності дає суду підстави для висновку про досягнення позивачем 50 річного віку та наявності у неї понад 10 років стажу роботи за Списком №2, що слугувало підставою для підтвердження права на пенсію за віком на умовах п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»

Окрім цього, суд встановив, що із аналізу листа Пенсійного органу від 01.11.2024 та розрахунку загального страхового стажу вбачається, що відповідачем не зараховано періоди роботи в інфекційному відділені закладу охорони здоров`я з 01.08.1992 по 30.09.2024 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підстав невідповідності уточнюючої довідки вимогам чинного законодавства.

З врахуванням встановлених судом обставин, зокрема й щодо надмірного формалізму відповідача, суд дійшов до наступних висновків.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд наголошує, що не є спірним у даній справі та не заперечується відповідачем, що з 01.08.1992 по 30.09.2024 позивач працювала у інфекційних закладах охорони здоров`я.

За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, від 08 червня 2022 року у справі №510/1593/16-а у яких суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічні висновки відображені у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22.

Тож, в системному аналізі чинного законодавства та правових висновків Верховного Суду суд дійшов висновків, що відповідач зобов`язаний був при обчисленні загального страхового стажу враховувати період роботи, зокрема, з 01.08.1992 по 30.09.2024 в інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, в ході розгляду справи суд дійшов висновку, що оскаржене рішення Пенсійного органу від 31.10.2024 №07 «Про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах», яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пільгової пенсії за віком за Списком №2 прийняту всупереч пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 починаючи із 24 жовтня 2024 року, є протиправним та підлягає скасуванню.

Окрім цього, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо обчислення загального страхового стажу ОСОБА_1 без врахування до її загального страхового стажу період роботи з 01.08.1992 по 30.09.2024 в інфекційному відділені закладу охорони здоров`я за Списком №2 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З метою відновлення прав та інтересів позивача слід зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 починаючи із 24 жовтня 2024 року, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 01.08.1992 по 30.09.2024 в інфекційному відділені закладу охорони здоров`я за Списком №2 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак позовну заяву належить задовольнити повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, за подання даного адміністративного позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн, а тому судові витрати останнього в частині сплаченого судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 31.10.2024 №07 «Про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах», яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пільгової пенсії за віком за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 починаючи із 24.10.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, починаючи з 24.10.2024, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 01.08.1992 по 30.09.2024 в інфекційному відділені закладу охорони здоров`я за Списком №2 в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 11.12.2025.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Краматорський р-н, Донецька обл., 84122; код ЄДРПОУ/РНОКПП 13486010).

Суддя Ольга ПОЛІЩУК