Справа № 460/8491/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2025 року м. Рівне №460/8491/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Войтюк К.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник адвокат Андрієвський А.О.,

відповідача: представник Шеремета В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІУРА"
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МІУРА» (далі - ТОВ «МІУРА», Товариство, позивач) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач), просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.12.2024 №701 та №701.

Обґрунтовуючи позов, Товариство заперечує висновок планової документальної перевірки про те, що сума непогашеної заборгованості ТОВ «МІУРА» перед компанією "DANSTAR IMPEX LLP" станом на 11.04.2023 є безнадійною заборгованістю в сумі 7 410 567,54 грн. Зазначає, що заборгованість ТОВ «МІУРА» перед компанію «DANSTAR IMPEX LLP» на момент перевірки існувала на підставі простого векселя серії АА №0062688 від 13.12.2022, який виданий на підтвердження існуючих зобов`язань по договору позички №1/2011 від 04.02.2011. В подальшому на підставі договору про відступлення прав вимоги від 03.01.2023 компанія «DANSTAR IMPEX LLP» відступила право вимоги за договором позички №1/2011 від 04.02.2011, підтвердженим векселем серії АА №0062688 від 13.12.2022, для ОСОБА_1 . Таким чином, відбулась заміна кредитора за договором позички №1/2011 від 04.02.2011, заборгованість по якому підтверджується простим векселем серії АА №0062688 від 13.12.2022. Заміна кредитора в зобов`язанні не свідчить про безнадійність заборгованості в такому зобов`язанні та не встановлює обов`язку для боржника включити неповернуті кошти до доходу, адже зобов`язання не зникло, а відбувся перехід права вимоги до іншого суб`єкта.

Окрім цього, позивач зазначає, що за відсутності визначеної Національними положеннями (стандартами) бухгалтерського методології оцінки довгострокових фінансових зобов`язань Товариство не зобов`язане здійснювати дисконтування за виданими векселями.

З урахуванням наведеного, позивач вважає безпідставним збільшення контролюючим органом податку на прибуток та зменшення від`ємного значення з податку на прибуток за 2023 рік.

Ухвалою від 16.05.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 27.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач 04.06.2025 подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

05.06.2025 відповідач в підсистемі "Електронний суд" подав відзив на позовну заяву, в якому позов заперечив повністю. Зазначив, що документальною перевіркою встановлено, що по рахунку 506 «Інші довгострокові позики в іноземній валюті» обліковується кредиторська заборгованість за компанією «DANSTAR IMPEX LLP» (код ОС 358549) станом на 01.01.2018 5 198 049,70 грн (185200 USD), на 31.12.2023 7 060 750,00 грн (185200 USD). Відповідно до даних Реєстраційної палати компаній Великобританії (The Registrar of Companies for England and Wales, Scotland and Northern Ireland) компанія «DANSTAR IMPEX LLP» (код ОС 358549) ліквідована 11.04.2023. Сума непогашеної заборгованості ТОВ «МІУРА» перед компанією «DANSTAR IMPEX LLP» по договору позички №1/2011 від 04.02.2011 станом на 11.04.2023 становить 6 772 504,72 грн (185200 доларів США, курс НБУ долара США на 11.04.2023 36,5686 грн). Отже, станом на 11.04.2023 заборгованість ТОВ «МІУРА» перед компанією «DANSTAR IMPEX LLP» є безнадійною заборгованістю в сумі 7 410 567,54 грн. Таким чином, в порушення пп. «з» пп.14.1.11, пп.14.1.257, пп.14.1.267 п.14.1. ст. 14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.15 П(С)БО 15 «Дохід», затверджено наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. №290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, п.5 П(с)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, ТОВ «МІУРА» не включено до доходів від будь-якої діяльності, визначених за правилами бухгалтерського обліку, безнадійну кредиторську заборгованість в 2023р. в сумі 7 410 568,00 грн.

Крім цього, відповідач доводить, що оскільки вищевказана заборгованість є безнадійною та мала бути включена до складу іншого доходу, відтак нарахування курсових різниць після 11.04.2023 є безпідставним та свідчить про завищення нарахованих курсових різниць в сумі 288245,28 грн.

Також перевіркою встановлено, що в ТОВ «МІУРА» на рахунку 511 «Довгострокові векселі» обліковується заборгованість в розмірі 8 563 757,39 грн, що є незмінною станом на 01.01.2018 та 31.12.2023. Однак в порушення п.10 П(С)БО 11 «Зобов`язання» ТОВ «Міура» обліковувало заборгованість без проведення дисконтування довгострокової заборгованості на дату балансу. За висновком контролюючого органу, в порушення вимог п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.10 П(с)БО 11 «Зобов`язання», П(с)БО 15 «Дохід», ТОВ «МІУРА» занижено дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку у декларації з податку на прибуток - не віднесено до складу інших доходів та не відображено в рядку 2240 Звіту про фінансові результати (форма № 2) дохід від дисконтування заборгованості (з врахуванням амортизації) на загальну суму 7 203 024 грн, в т.ч. за 2019 р. в сумі 7203024 грн, та завищено фінансовий результат (за рахунок неврахування у складі витрат амортизації дисконту) на загальну суму 2 747 174,88 грн.

Відповідач оскаржені податкові повідомлення-рішення вважає правомірними, в задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Ухвалою від 01.07.2025, відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України, позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 09.07.2025 суд продовжив розгляд адміністративної справи, задовольнив клопотання відповідача, перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 21.07.2025.

Ухвалою від 21.07.2025 відкладено підготовче засідання на 30.07.2025.

Протокольною ухвалою від 30.07.2025 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 11.08.2025.

Протокольною ухвалою від 11.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.08.2025.

Протокольною ухвалою від 27.08.2025 відкладено судове засідання на 03.09.2025.

В судовому засіданні 03.09.2025 представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення з підстав, наведених в заявах по суті справи.

Протокольною ухвалою від 03.09.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 15.09.2025.

В судовому засіданні 15.09.2025 суд закінчив з`ясування обставин у справі та їх перевірку доказами та перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

Протокольною ухвалою від 24.09.2925 на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України суд поновив судовий розгляд справи у зв`язку з необхідністю додатково з`ясувати обставини справи.

Протокольною ухвалою від 24.09.2025 суд витребував від позивача та відповідача додаткові докази, у зв`язку з чим оголосив перерву до 06.10.2025.

02.10.2025 представник відповідача в підсистемі "електронний суд" подала клопотання про надання додаткових доказів, у тому числі додатки до акту перевірки та розрахунок штрафних санкцій.

03.10.2025 представник позивача в підсистемі "електронний суд" подав клопотання про долучення доказів, а саме: копію журналу реєстрації цінних паперів та копію додаткової угоди № 1 від 12.12.2014 до договору позики № 1/2011 від 04.02.2011.

В судовому засіданні 06.10.2025 оголошено перерву до 27.10.2025.

15.10.2025 через підсистему "електронний суд" представник відповідача на вимогу суду надала детальний розрахунок штрафних санкцій в розрізі встановлених порушень та в розрізі оскаржених податкових повідомлень-рішень.

24.10.2025 через підсистему "електронний суд" представник позивача надав додаткові докази - рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06.10.2025 у справі №569/10119/25.

Ухвалою суду від 28.10.2025 відкладено розгляд справи до 03.11.2025.

В судовому засіданні 03.11.2025 суд закінчив з`ясування обставин справи та їх перевірку доказами.

Встановлені судом обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МІУРА» зареєстроване відповідно до законодавства України про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Рівненській області. Відповідно до відомостей з ЄДР, види економічної діяльності Товариства: діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування; прання та хімічне чищення текстильних і хутряних виробів; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; обслуговування напоями; купівля та продаж власного нерухомого майна; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 9).

Відповідно до ст. 75, 77 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2024 рік, на підставі наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 20.06.2024 №11583-п проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «МІУРА» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган за період діяльності з 01.01.2018р. по 31.12.2023р.

Результати перевірки оформлені актом від 08.11.2024 №17907/Ж5/17-00-07-01/19485164 (далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого проведеною перевіркою встановлено порушення, які оскаржуються позивачем:

пп. «з» пп.14.1.11, пп.14.1.257, пп. 14.1.267 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.5, п.10 П(с)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 р. №20, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 р. за №85/4306, п.15 П(С)БО 15 «Дохід», затверджено наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. №290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 р. за № 860/4153, П(с)БО 21 «Вплив змін валютних курсів», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 №193, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.2000 р. за №515/4736, що призвело до заниження податку на прибуток всього на загальну суму 800075,00 грн, в тому числі за 2019 р. 799024,00 грн, за 2023 р. 1051,00 грн, та завищення від`ємного значення по податку на прибуток за 2023 р. всього на суму 7709800,00 грн,

а також інші порушення, які в цій справі не оскаржуються (а.с. 10-43).

Позивач подав заперечення на акт перевірки (а.с. 44-45), за результатами розгляду яких контролюючий орган висновки, викладені в акті перевірки, залишив без змін, про що надіслав платнику податків відповідь від 12.12.2024 №823/Ж12/17-00-07-01-11 (а.с. 46-54).

Суд встановив, що на підставі акту перевірки від 08.11.2024 №17907/Ж5/17-00-07-01/19485164 ГУ ДПС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 13.12.2024 №701, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 1 000 094 грн, в тому числі 800 075 грн за податковими зобов`язаннями та 200 019 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 55);

від 13.12.2024 №701, яким визначено суму завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 7 709 800 грн (а.с. 56).

Вважаючи рішення контролюючого органу протиправними, платник податків оскаржив їх до адміністративного суду.

Вирішуючи по суті цей публічно-правовий спір, суд враховує, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України зобов`язує кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п. 1.1 ст. 1 цього Кодексу).

З акту перевірки, відзиву на позов та пояснень представника відповідача в судовому засіданні встановлено, що під час планової документальної перевірки ТОВ «МІУРА» вибірковою перевіркою повноти визначення задекларованих Товариством показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період діяльності 01.01.2018 по 31.12.2023 встановлено їх заниження на суму 14 613 592,00 грн.

Суд встановив, що між компанією-нерезидентом «DANSTAR IMPEX LLP» (Позикодавець) та ТОВ «МІУРА» (Позичальник) укладено договір позики №1/2011 від 04.02.2011, відповідно умов до якого Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику позику на цілі, передбачені п.1.2. даного Договору, а Позичальник зобов`язується провести відповідні виплати по погашенню позики в зазначений даним Договором термін (п. 1.1).

Цілі використання позичених коштів: поповнення оборотних коштів (п. 1.2).

Сума позики складає 600 000,00 доларів США (п. 2.2).

Сторони Договору погодили порядок надання позики, відповідно до якого Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику позику після повідомлення про реєстрацію даного договору та видачі реєстраційного свідоцтва Національним банком України (п. 3.1).

Позика надається у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на валютний рахунок Позичальника. Дата надходження коштів на рахунок Позичальника вважається датою надання позики (п. 3.2).

Згідно з п. 4.1, 4.2 Договору строк використання позики - до 31.12.2014. Строк зазначений в п.4.1. даного Договору, може бути продовжений за згодою Сторін.

Позичальник зобов`язується до 31.12.2014 повернути суму фактично наданої позики (п. 5.1).

Позика погашається у безготівковій формі шляхом перерахування фактичної суми заборгованості. Погашення позики по даному Договору може здійснюватись частинами, на розсуд Позичальника (п. 5.2, 5.3 Договору).

Позика надається Позичальнику на платній основі: за користування позикою виплачуються відсотки у розмірі 0,5 процентів річних. Проценти на позику нараховуються та сплачуються в кінці строку використання позики у розрахунку 360 днів у календарному році. Відсотки нараховуються на суму фактично отриманої позики. Розмір виплат за користування позикою за встановленою договором процентною ставкою (з урахуванням комісій, неустойки та інших установлених договором платежів, у тому числі тих, що є санкціями за неналежне виконання умов цього договору) протягом усього періоду дії договору не може перевищувати розмір виплат за максимальною процентною ставкою, встановленою НБУ для зовнішніх запозичень (п. 6.1 - 6.4 Договору).

Згідно з п. 7.1. Даний Договір вступає в силу з моменту його реєстрації в територіальному управлінні Національного банку України і діє до повного використання Сторонами своїх зобов`язань

Додаткові угоди, належно укладені Сторонами, є невід`ємною частиною даного Договору (п. 11.2 Договору) (а.с. 59-62).

Документальною перевіркою встановлено, що вищевказаний договір позики зареєстрований в Національному банку України, Реєстраційне свідоцтво №4 від 21.02.2011 №14-022/558НДД. Строк погашення 31.12.2014. Процентна ставка 0,5% річних.

До Договору позики №1/2011 від 04.02.2011 Сторони уклали Додаткова угоду №1 від 12.12.2014, якою внесли зміни до п.4.1. Договору, виклавши його у наступній редакції: «4.1. Строк використання позики до 01.12.2022». Також п.5.1. Договору викладено у такій редакції: «5.1. Позичальник зобов`язується до 01.12.2022 повернути суму фактично наданої позики згідно наступного графіку погашення: 01.12.2015 - 150 000, 01.12.2016 - 150 000, 01.12.2017 - 150 000, 01.12.2022 - 250 000» (а.с. 65-66 т. 2).

Зміни до Договору позики від 04.02.2011 №1/2011 (зареєстрованого за №4 від 21.02.2011р.), зареєстровано в Управлінні Національного банку України Рівненської області 29.11.2014 №1, що підтверджено актом перевірки.

Отже, строк погашення позивачем позики за Договором позики №1/2011 від 04.02.2011, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 12.12.2014, закінчився 01.12.2022.

Документальною перевіркою встановлено і платник податків не заперечує, що по рахунку 506 «Інші довгострокові позики в іноземній валюті» Товариством обліковується кредиторська заборгованість за компанією «DANSTAR IMPEX LLP» (код ОС 358549) станом на 01.01.2018 5 198 049,70 грн (185200 USD), на 31.12.2023 7 060 750,00 грн (185200 USD).

В акті перевірки зазначено, що відповідно до даних Реєстраційної палати компаній Великобританії (The Registrar of Companies for England and Wales, Scotland and Northern Ireland) компанія «DANSTAR IMPEX LLP» (код ОС 358549) ліквідована 11.04.2023.

На підтвердження вказаної обставини відповідач надав до матеріалів судової справи відомості щодо компанії-нерезидента «DANSTAR IMPEX LLP», створені 10.12.2024 Companies House (Реєстраційна палата) та нотаріально посвідчений переклад українською мовою (а.с. 136-144, 145-154 т. 1), зі змісту яких встановлено, що компанія «DANSTAR IMPEX LLP» (код ОС 358549) зареєстрована: 08.10.2010, ліквідована: 11.04.2023; статус: ліквідовано; останні звіти подані до 31.10.2020.

Оцінюючи надану інформацію, суд враховує пояснення представника відповідача про те, що Companies House це офіційний державний реєстр компаній Великобританії, який містить актуальну інформацію про статуси юридичних осіб, їхню фінансову звітність, дані про посадових осіб та зміни в їхній структурі, забезпечуючи публічний доступ та прозорість бізнес-середовища. Він є ключовим ресурсом для пошуку відомостей про компанії та їхнє корпоративне управління у Великій Британії.

Вебсайт www.gov.uk/government/organisations/companies-house офіційний ресурс, де розміщена інформація про процес реєстрації компаній, фінансові звіти, статус компаній.

Підтвердженням офіційності інтернет-ресурсу Companies House є наступне.

1. Частина домена .gov.uk вказує на те, що це сайт урядової організації Великої Британії. Урядові органи Великобританії використовують таку частину домена для своїх офіційних вебсайтів, тому частина домена .gov.uk сама є підтвердженням офіційності ресурсу.

2. На головній сторінці вебсайту Companies House міститься покликання на урядові документи, програми та державну політику, що підтверджує його офіційний статус. Тут міститься також розділ, який розкриває функції та завдання цієї установи, зокрема реєстрацію компаній, подачу фінансових звітів і доступ до публічної інформації про компанії.

3. На сторінках вебсайту Companies House надано детальну інформацію (адреси офісів, телефонні номери та електронну пошту), що можна перевірити через інші джерела.

4. Сайт Companies House посилається на інші офіційні урядові ресурси Великої Британії.

5. Посилання на Companies House міститься безпосередньо на сайті уряду Великої Британії (https://www.gov.uk/search/all?keywords=Companies+House).

Суд також враховує, що на офіційних урядових порталах України наявні покликання на Companies House як на офіційний урядовий реєстр британських компаній.

Так, на інформаційному ресурсі Посольства України у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії (https://uk.mfa.gov.ua/spivrobitnictvo/881-ukrajina-velika-britanija/4750-trade-in-goodsand-services-between-ukraine-and-the-united-kingdom/elektronni-bazi-danih-velikoyibritaniyi) зазначено, зокрема, таке: «Companies House офіційний урядовий реєстр британських компаній. Містить актуальну інформацію про статус компаній, історію змін реєстраційних даних юридичних осіб, дані щодо фінансової звітності та посадових осіб. Для перегляду та завантаження доступні електронні версії документів, що стосуються компаній. Вартість користування: безкоштовно».

На інформаційному ресурсі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України (https://me.gov.ua/Documents/Detail?lang=ukUA&id=cc288aa8-d8d0-4592-b6b9-1066c7b6d9bf&title=OsoblivostiVedenniaBiznesuVVelikiiBritanii?otdnkbjzynhfkluo) зазначено наступне: «Чинне законодавство Великої Британії, а саме Закон «Про компанії» від 2006 року дозволяє Державному реєстру компаній Великої Британії «Companies House» здійснювати реєстрацію виключно в електронній формі з використанням сканованих копій установчих документів. Водночас реєстр залишає за собою право реєстрації за допомогою фізичних копій документів, надісланих на адресу державного реєстратора. У випадку використання лише електронного методу реєстрації, процес відбувається за допомогою спеціального програмного обладнання, що надсилає інформацію по захищеним каналам у форматі «XML» на сервер державного реєстру (включаючи реєстраційні документи та звітність). Файли мають бути підписані спеціальним ідентифікаційним кодом, визначеним для кожної окремої компанії чи групи компаній. Компанія заздалегідь має поінформувати державний реєстр у письмовій формі про код, який вона буде використовувати для підпису своєї кореспонденції. Інші деталі подання документації в електронній формі залежать від реєстратора, що надає програмне забезпечення (список провайдерів програмного забезпечення можна знайти на сайті реєстру). Усі копії сканованих документів у подальшому доступні для громадськості в електронній формі на сайті державного реєстру. Крім того, існує бездокументний варіант електронної реєстрації, який дійсний лише для приватних компаній закритого типу, що мають намір використовувати модельний статут.»; «Відповідно до Закону «Про компанії» від 2006 року більшість компаній, зареєстрованих у державному реєстрі, мають кожні 12 місяців і 18 місяців після свого заснування надавати фінансову та податкову звітність до державного реєстру у паперовій чи електронній версіях. Також у випадку зміни торгової адреси, членів правління, статутної документації, компанії мають оперативно поінформувати про це державний реєстр. У випадку невиконання зазначених вимог, компанію буде вилучено з реєстру.»; «Сайт державного реєстру компаній «Companies House» знаходиться за адресою: http://www.companieshouse.gov.uk. Реєстр компаній «Companies House» підтримує функціонування свого порталу повністю за свій кошт. Портал надає послуги реєстрації компаній (14 - 100 фунт, стр.), перевірки факту реєстрації компанії (безкоштовно), отримання загальних відомостей про компанії (безкоштовно), отримання доступу до документації компанії (безкоштовно), моніторинг компаній, подача звітної інформації компаніями, кредитна оцінка компанії, отримання загальної інформації після реєстрації компаній (безкоштовно) тощо».

Оцінюючи надані відповідачем відомості щодо компанії-нерезидента, суд бере до уваги, що відповідно до п. 71.1. ст. 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Джерела податкової інформації визначено у п. 72.1 ст. 72 Податкового кодексу України, у тому числі у пп. 72.1.6, який передбачає використання іншої оприлюдненої або одержаної за запитом інформації. Водночас, згідно з пп. 83.1.2 п. 83.1 ст. 83 Податкового кодексу України така інформація може слугувати підставою для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок.

Пунктом 74.3 ст.74 Податкового кодексу України визначено, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

З урахуванням наведеного, суд вважає правомірним отримання та використання податковим органом під час документальної перевірки платника податків інформації про контрагента-нерезидента «DANSTAR IMPEX LLP» (код ОС 358549), зареєстрованого за законодавством Великобританії, з відкритих офіційних джерел, а саме оприлюдненої на сайті державного реєстру компаній «Companies House» за адресою: http://www.companieshouse.gov.uk.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

З урахуванням наведеного, подання відповідачем через підсистему "електронний суд" з накладенням кваліфікованого електронного підпису інформації з мережі Інтернет, а саме відомостей із сайту державного реєстру компаній «Companies House», вимогам процесуального закону відповідає. Одержання відповідачем такого доказу не порушує порядку, встановленого законом, а його достовірність сумнівів у суду не викликає та позивачем не спростовується.

Отже при вирішенні цього спору суд вважає підтвердженим належними й допустимими доказами висновок відповідача про те, що контрагент позивача компанія-нерезидент «DANSTAR IMPEX LLP» (код ОС 358549) ліквідована 11.04.2023.

Згідно з п. «з» пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

Відповідно до п.5 П(С)БО 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників) за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Списання безнадійної кредиторської заборгованості регулюється П(С)О 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Мінфіну від 31.01.2000 №20, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, пунктом 5 якого визначено, що якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу іншого доходу звітного періоду.

Згідно з П(с)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами:

- дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);

- чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);

- інші операційні доходи;

- фінансові доходи;

- інші доходи.

Відповідно до п. 15 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.

Згідно з п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Кодексу.

Сума непогашеної заборгованості ТОВ «МІУРА» перед компанією «DANSTAR IMPEX LLP» по договору позики №1/2011 від 04.02.2011 станом на 11.04.2023 становить 6 772 504,72 грн (185200 доларів США, курс НБУ долара США на 11.04.2023 36,5686 грн.)

Отже, суд погоджується з висновком контролюючого органу про те, що станом на 11.04.2023 заборгованість ТОВ «МІУРА» перед компанією «DANSTAR IMPEX LLP» є безнадійною заборгованістю в сумі 7 410 567,54 грн.

Таким чином, в порушення пп. «з» пп.14.1.11, пп.14.1.257, пп.14.1.267 п.14.1. ст. 14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.15 П(С)БО 15 «Дохід», затверджено наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, п.5 П(с)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, ТОВ «МІУРА» не включено до доходів від будь-якої діяльності, визначених за правилами бухгалтерського обліку, безнадійну кредиторську заборгованість в 2023 році в сумі 7 410 568,00 грн.

Також суд враховує, що відповідно до ч.1 ст. 1046 Цивільного кодексу України договір позики - договір, за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку саму кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як встановлено судом, умовами договору позики №1/2011 від 04.02.2011 передбачено, що позика надається позичальнику на платній основі: за користування позикою виплачуються відсотки у розмірі 0,5 % річних. Проценти за позику нараховуються та сплачуються в кінці строку використання позики у розрахунку 360 днів у календарному році. Відсотки нараховуються на суму фактично отриманої позики.

Підпунктом 14.1.267 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Враховуючи вищевикладене, правильним є висновок податкового органу про те, що ТОВ «МІУРА» не нараховано та не виплачено відсотки за користування позикою за період 10.03.2011 по 11.04.2023 в сумі 638 062,83 грн (17448,38 доларів США, курс НБУ долара США на 11.04.2023 36,5686 грн). Розрахунок нарахування відсотків за користування позикою за період з 10.03.2011 по 11.04.2023 на суму неповернутої заборгованості відображений на стор. 8 акта перевірки (а.с. 13 т. 1) та узгоджується з іншими матеріалами судової справи.

Крім того, перевіркою встановлено і позивач не заперечував, що ТОВ «МІУРА» проводило нарахування курсових різниць на суму валютної заборгованості перед компанією «DANSTAR IMPEX LLP» по договору позики №1/2011 від 04.02.2011.

Станом на 31.12.2023 гривневий еквівалент даної заборгованості становив 7 060 750,00 грн (185200 USD).

Матеріалами справи підтверджено, що станом на 11.04.2023 компанія «DANSTAR IMPEX LLP» - ліквідована, відповідно на 11.04.2023 дана заборгованість є безнадійною, і мала бути включена до складу іншого доходу.

Отже, нарахування курсових різниць після 11.04.2023 є безпідставним (відсутність монетарної статті в іноземній валюті на дату перерахунку курсових різниць).

Актом перевірки встановлено, що ТОВ «МІУРА» внаслідок нарахування курсових різниць на спірну заборгованість перед контрагентом-нерезидентом завищено нараховані курсові різниці на суму 288245,28 грн. Розмір нарахованих курсових різниць позивач не заперечує та не спростовує.

Відповідно до визначення, наведеного в п. 4 П(С)БО 21 «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 №193, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.2000 за №515/4736:

курсова різниця різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти прирізних валютних курсах;

монетарні статті - статті балансу про грошові кошти, а також про такі активи й зобов`язання, які будуть отримані або сплачені у фіксованій (або визначеній) сумі грошей або їх еквівалентів;

операція в іноземній валюті - господарська операція, вартість якої визначена в іноземній валюті або яка потребує розрахунків в іноземній валюті.

Пунктом 5 П(С)БО 21 передбачено, що операції в іноземній валюті під час первісного визнання відображаються у валюті звітності шляхом перерахунку суми в іноземній валюті із застосуванням валютного курсу на початок дня, дати здійснення господарської операції (дати визнання активів, зобов`язань, власного капіталу, доходів і витрат). Підприємство може операції з безготівкових розрахунків в іноземній валюті відображати у валюті звітності в сумі, визначеній в документах банку, з урахуванням особливостей застосування банком валютного курсу на дату здійснення господарської операції.

Відповідно до пункту 8 П(С)БО 21 визначення курсових різниць за монетарними статтями в іноземній валюті проводиться на дату балансу, а також на дату здійснення господарської операції в її межах або за всією статтею (відповідно до облікової політики). Для визначення курсових різниць на дату балансу застосовується валютний курс на кінець дня дати балансу. При визначенні курсових різниць на дату здійснення господарської операції застосовується валютний курс на початок дня дати здійснення операції. Підприємство може здійснити перерахунок залишків на кінець дня за монетарними статтями в іноземній валюті, за якими протягом дня здійснювались господарські операції із застосуванням валютного курсу, встановленого на кінець цього дня.

Курсові різниці від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей про операційну діяльність відображаються у складі інших операційних доходів (витрат).

З урахуванням наведеного, контролюючий орган дійшов підставного висновку про заниження позивачем фінансового результату до оподаткування за рахунок неправомірно нарахованих курсових різниць та, відповідно, завищення інших операційних витрат на суму 288245,28 грн.

Оцінюючи доводи позивача про те, що за договором позики перед компанією «DANSTAR IMPEX LLP» відбулась заміна кредитора в зобов`язанні, відбувся перехід права вимоги до іншого суб`єкта, який звернувся з позовом до суду про стягнення такої заборгованості, суд зазначає таке.

На підтвердження означених аргументів позивач надав до матеріалів судової справи такі докази:

копію простого векселя серії АА №0062688 від 13.12.2022 на суму 185 200,00 доларів США (за вимогою) перед компанію «DANSTAR IMPLEX LLP» (а.с. 64 т. 1);

копію договору про відступлення прав вимоги від 03.01.2023, відповідно до якого компанія «DANSTAR IMPLEX LLP», зареєстрована відповідно до законодавства Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії, відступила право вимоги за договором позички №1/2011 від 04.02.2011, підтвердженим векселем серії АА №0062688 від 13.12.2022, для ОСОБА_1 (а.с. 66-67 т. 1);

договір з купівлі-продажу фінансових інструментів № 04/23 від 04.01.2023, відповідно до якого підприємство-нерезидент Компанія «DANSTAR IMPLEX LLP» продає, а ОСОБА_1 купує простий вексель АА № 0062688 за ціною 185 200 доларів США (а.с.68-70 т. 1);

повідомлення-вимогу ОСОБА_1 від 20.01.2025 про перерахування грошових коштів в сумі 185 200 доларів США заборгованості за простим векселем АА № 0062688 від 13.12.2022 (а.с. 71 т. 1);

ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30.05.2025 у справі № 569/10119/25, якою прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міура" про стягнення грошових коштів за простим векселем (а.с. 187 т. 1);

рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06.10.2025, яким позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міура" про стягнення грошових коштів за простим векселем задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міура" на користь ОСОБА_1 заборгованість за простим векселем серії АА № 0062688 від 13.12.2022 в розмірі 185 200 доларів США (а.с. 93-100 т. 2).

Оцінюючи надані позивачем докази, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні цієї справи суд враховує, що згідно із Законом України від 6 липня 1999 року N 826-XIV Україна приєдналася до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі" (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 06.01.2000.

Відповідно до статті 75 Розділу II "Прості векселі" Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі простий вексель містить:

1. назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений;

2. безумовне зобов`язання сплатити визначену суму грошей;

3. зазначення строку платежу;

4. зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж;

5. найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж;

6. зазначення дати і місця видачі простого векселя;

7. підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Відповідно до статті 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні" від 5 квітня 2001 року № 2374-III (далі - Закон № 2374-III, в редакції, чинній станом на 13.12.2022) видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов`язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов`язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем.

Суд встановив, що в копії простого векселя АА № 0062688 від 13.12.2022 в графі "найменування того, кому, або за наказом кого платіж повинен бути здійснений" найменування компанії-кредитора зазначене невірно, а саме «DANSTAR IMPLEX LLP», натомість в договорі позики від 04.01.2011 № 1/2011 - «DANSTAR IMPEX LLP».

При цьому суд констатує, що низька якість наданої позивачем копії простого векселя не дозволяє достеменно встановити зміст всіх обов`язкових реквізитів документа, у тому числі й відомості про осіб векселедавця, які його підписали.

Представник позивача в судовому засіданні ствердив, що у позивача оригінал векселя відсутній, а його копію позивач отримав разом з повідомленням-вимогою ОСОБА_1 про сплату боргового зобов`язання.

Крім цього, суд встановив, що на звороті обумовленого векселя (а.с. 65 т. 1) виконано рукописний текст, на якому наявне зображення печатки компанії «DANSTAR IMPEX LLP» та підпис без розшифрування прізвища і посади підписанта, такого змісту: Відступлено право вимоги за цим простим векселем до ОСОБА_2 за договором відступлення права вимоги від 03.01.2023".

Отже, суд зауважує, що й прізвище особи, кому відступлено право вимоги за векселем (Мозговий), не відповідає прізвищу нового кредитора ( ОСОБА_3 ), зазначеному в договорі про відступлення прав вимоги від 03.01.2023.

Дослідженням означеного договору суд встановив, що найменування первісного кредитора компанії «DANSTAR IMPEX LLP» в договорі, як і у векселі, вказано неправильно - «DANSTAR IMPLEX LLP». На другому аркуші (а.с. 67 т. 1) повністю відсутні відомості про осіб, які його підписали від імені первісного кредитора та нового кредитора.

Таким чином, суд позбавлений можливості встановити осіб, які підписали такий договір, а також і перевірити їх повноваження.

В розділі 1 "Предмет договору" наявне покликання на договір позики № 1/2011 від 04.02.2011, за яким позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю суму в розмірі 600 000 доларів США на платній основі до 31.12.2014.

Однак, як встановлено під час документальної перевірки та підтверджується матеріалами судової справи, Додатковою угодою №1 від 12.12.2014 внесено зміни до п.4.1. Договору, відповідно до яких строк використання позики до 01.12.2022.

Отже договір про відступлення прав вимоги не враховує істотних умов договору позики, з урахуванням внесених змін.

На пропозицію суду надати для огляду оригінал договору представник позивача вказував, що оригінал вищевказаного доказу в нього відсутній. Водночас, як встановлено судом, копії наданих суду документів засвідчені текстом "згідно з оригіналом" підписом директора позивача.

За відсутності оригіналу договору суд позбавлений можливості ідентифікувати тексти, вміщені на двох аркушах (а.с. 66 та а.с. 67 т. 1) як складові одного й того ж самого документа.

Аналогічні недоліки, а саме: неправильне найменування компанії-нерезидента, повна відсутність інформації про осіб-підписантів, - встановлені судом також при дослідженні договору з купівлі-продажу фінансових інструментів № 04/23 від 04.01.2023 (а.с. 68-70 т. 1), оригінал якого позивачем суду не надано, водночас окремі аркуші такого договору посвідчені "згідно з оригіналом" підписом директора позивача.

Також суд зауважує, що і в договорі про відступлення прав вимоги, і в договорі з купівлі-продажу фінансових інструментів є покликання на те, що від компанії «DANSTAR IMPLEX LLP» діє Е. Петрук на підставі Генеральної довіреності від 08.10.2010. У справі така довіреність відсутня.

Як встановлено судом, відповідно до відомостей про компанію «DANSTAR IMPEX LLP» (ОС358549), оприлюднених на сайті Реєстраційної палати Великобританії, зазначена, зокрема, інформація:

адреса зареєстрованого офісу: вулиця Грейт Портланд 85, перший поверх, Лондон, Велика Британія, W1W 7LT [Great Portland Street, First Floor, London, United Kingdom W1W 7LT];

особи з істотною участю: пан ОСОБА_4 , адреса для листування: вулиця Грейт Портланд 85, перший поверх, Лондон, Велика Британія, W1W 7LT [Great Portland Street, First Floor, London, United Kingdom W1W 7LT]; уповноважений: 06 квітня 2016 року (а.с.145,145 т. 1).

Означене вказує на те, що адреса компанії «DANSTAR IMPEX LLP» (ОС358549), яка також є адресою представника компанії, що зазначена в копії договору про відступлення прав вимоги від 03.01.2023, в копії договору з купівлі-продажу фінансових інструментів від 04.01.2023, не відповідають реєстраційним відомостям та адресі для листування з компанією, а покликання на генеральну довіреність представника компанії від 08.10.2010 не узгоджується з інформацією Реєстраційної палати Великобританії про дату уповноваження представника - 06.04.2016.

Узагальнюючи викладене, враховуючи встановлені під час судового розгляду недоліки наданих позивачем копій документів, а також ненадання позивачем на пропозицію суду їх оригіналів, суд вважає, що на підставі копії векселя серія АА 0062688, копії договору про відступлення прав вимоги, копії договору з купівлі-продажу фінансових інструментів (а.с. 64-65,66-67, 68-70 т. 1) неможливо встановити дійсні обставини справи, а отже такі докази не відповідають критерію достовірності, встановленому в статті 75 КАС України.

Окрім цього, як суд вже зазначав, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 2374-III умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов`язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем.

Редакція вказаної норми Закону залишається незмінною з часу підписання позивачем договору позики від 04.02.2011, до часу виникнення спірних правовідносин в цій справі.

Разом з тим, як встановлено судом, ні договір позики, ні додаткова угода до нього не передбачають проведення розрахунків за позикою із застосуванням векселів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у платника податків взагалі були відсутні як фактичні, так і правові підстави видавати своєму кредитору вексель в погашення грошового зобов`язання за договором позики, адже відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 Закону № 2374-III видавати прості векселі можна:

лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги (редакція станом на 04.02.2011)

лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів (редакція станом на 13.12.2022).

Як встановлено судом, між позивачем та компанією-нерезидентом господарські взаємовідносини у справі, що розглядається, не були пов`язані з постачанням товарів, робіт чи послуг. Отже, в розумінні чинного законодавства, в такому випадку видача векселя є безпідставною.

Стаття 13-1 Закону № 2374-III передбачає, що за видачу векселя без наявності грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги або без визначення у відповідному договорі умови проведення розрахунків із застосуванням векселів чи із зазначенням суми платежу за векселем, що є більшою від суми зобов`язань трасата перед трасантом або векселедавця (за переказним векселем - трасанта) перед особою, якій чи за наказом якої має бути здійснений платіж, на юридичну особу - векселедавця (за переказним векселем - трасанта) накладається штраф у розмірі від чотирьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, за обставинами справи, видача позивачем кредитору-нерезиденту векселя є неправомірною.

Також суд вважає важливим врахувати приписи статті 10 Закону № 2374-III, якою установлено, що векселедавець зобов`язаний вести реєстр виданих векселів у порядку, затвердженому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Під час судового розгляду справи суд витребував від позивача реєстр виданих векселів.

На вимогу суду позивач надав до матеріалів справи копію журналу реєстрації цінних паперів (а.с.67-72 т. 2), дослідженням якого встановлено відображення відомостей про видані 23 векселі, період складання з 16.11.2009 по 10.06.2010 (всього 24 записи, з яких один вексель зазначено зіпсовано) (а.с. 68-69 т. 2).

Відомості про видані позивачем векселі також відображені в акті перевірки та в додатку 2 до акту перевірки (а.с. 24-25 т. 2). При цьому, ні в запереченні на акт перевірки, ні в обґрунтування позовної заяви платник податків не вказував про те, що контролюючий орган неправильно встановив кількість виданих векселів.

Водночас, в наданому суду журналі реєстрації цінних паперів (арк. 71 т. 2) наявний ще один запис - під порядковим номером 25: "дата отримання векселя 13.12.2022, серія та номер бланка АА 0062688, дата складання 13.12.2022, за вимогою, продавець ОСОБА_5 , вексельна вартість 185200 дол. США".

Як встановлено судом, ні під час документальної перевірки, ні в запереченні на акт перевірки позивач на означений вексель не вказував.

До позовної заяви позивачем долучено заяву від 20.01.2025 від імені ОСОБА_1 з вимогою сплатити заборгованість за векселем від 13.12.2022 АА 0062688, яку позивач отримав 27.01.2025 (а.с. 71 т. 1). При цьому під час судового розгляду справи представник позивача стверджував про те, що копію векселя, копію договору про відступлення прав вимоги та копію договору купівлі-продажу фінансових інструментів позивач отримав від ОСОБА_1 одночасно з пред`явленням вимоги оплатити вексель.

За таких обставин суд критично оцінює відомості в журналі реєстрації цінних паперів позивача щодо запису під порядковим номером "25" про вищевказаний вексель, оскільки станом на відображену дату "13.12.2022" векселедержателем (за доводами позивача) була б компанія-нерезидент «DANSTAR IMPEX LLP», а тому в графі "продавець" об`єктивно не могли бути зазначені відомості про ОСОБА_1 . Отже, запис в журналі про виданий вексель вчинено пізніше, а саме не раніше ніж 27.01.2025 - дати отримання вимоги від імені ОСОБА_1 оплатити вексель.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що оформлення акту прийому-передачі векселя не є обов`язковим. Так, дійсно, чинним законодавством не передбачено обов`язкової форми для відповідного акту. Водночас, позивач жодним чином не пояснив обставин, коли та кому позивачем було передано вексель АА 0062688, як і не надав жодного документального підтвердження факту передачі векселя компанії-нерезиденту «DANSTAR IMPEX LLP».

Суд критично оцінює та відхиляє доводи представника позивача про відсутність потреби відображати відповідні записи по рахунку бухгалтерського обліку 506 і це не має податкових наслідків.

З цього приводу суд звертає увагу на приписи Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

За визначенням, наведеним в статті 1 цього Закону:

бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень;

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;

зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди;

первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до статті 3 Закону № 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Стаття 4 Закону № 996-XIV визначає "повне висвітлення" одним із принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до якого фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі.

За приписами статті 9 ( ч. 1, 3) Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказ Міністерства фінансів України 30.11.1999 № 291, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 р. за № 893/4186, на рахунку 50 "Довгострокові позики" ведеться облік розрахунків за довгостроковими позиками банків та іншими залученими позиковими коштами у інших осіб, які не є поточним зобов`язанням.

За кредитом рахунку 50 "Довгострокові позики" відображаються суми одержаних довгострокових позик а також переведення короткострокових (відстрочених), за дебетом - погашення заборгованості за ними та переведення до поточної заборгованості за довгостроковими зобов`язаннями.

Рахунок 50 "Довгострокові позики" має, зокрема, субрахунок 506 "Інші довгострокові позики в іноземній валюті".

На субрахунку 506 відображаються суми довгострокової заборгованості щодо зобов`язання із залучення позикових коштів (крім кредитів банків), в іноземній валюті.

На рахунку 51 "Довгострокові векселі видані" ведеться облік розрахунків з постачальниками, підрядниками та іншими кредиторами за матеріальні цінності, виконані роботи, отримані послуги та за іншими операціями, заборгованість за якими забезпечена виданими векселями та не є поточним зобов`язанням.

Рахунок 51 "Довгострокові векселі видані" має такі субрахунки: 511 "Довгострокові векселі, видані в національній валюті"; 512 "Довгострокові векселі, видані в іноземній валюті".

На рахунку 51 "Довгострокові векселі видані" за кредитом відображається видача векселя в забезпечення за одержані матеріальні цінності, послуги, виконані роботи та за іншими операціями, за дебетом - погашення заборгованості, забезпеченої виданим векселем.

Аналітичний облік ведеться за кожним виданим векселем.

На рахунку 62 "Короткострокові векселі видані" ведеться облік розрахунків за заборгованістю постачальникам, підрядникам та іншим кредиторам за одержані сировину, матеріали, товари, послуги, роботи та за іншими операціями, на яку підприємством видані векселі.

Рахунок 62 "Короткострокові векселі видані" має такі субрахунки: 621 "Короткострокові векселі, видані в національній валюті"; 622 "Короткострокові векселі, видані в іноземній валюті".

За кредитом рахунку 62 "Короткострокові векселі видані" відображається видача векселів в забезпечення поставок (робіт, послуг) постачальників та інших кредиторів та в забезпечення інших операцій, за дебетом - погашення заборгованості за виданими векселями, її списання тощо.

Аналітичний облік ведеться за кожним виданим векселем та за строками їх погашення.

На рахунку 63 "Розрахунки з постачальниками та підрядниками" ведеться облік розрахунків з постачальниками та підрядниками за одержані товарно-матеріальні цінності, виконанні роботи і надані послуги.

За кредитом рахунку 63 "Розрахунки з постачальниками та підрядниками" відображається заборгованість за одержані від постачальників та підрядників товарно-матеріальні цінності, прийняті роботи, послуги, за дебетом - її погашення, списання тощо.

На рахунку 68 "Розрахунки за іншими операціями" ведеться облік розрахунків за операціями, що не можуть бути відображені на рахунках 63-67.

Отже, при видачі векселя кореспонденція рахунків має бути наступною:

Дт 63 "Розрахунки з постачальниками та підрядниками" Кт 51 "Довгострокові векселі видані"; Дт 68 "Розрахунки за іншими операціями" Кт 62 Короткострокові векселі видані".

Документальною перевіркою встановлено і платник податків не заперечив, що по рахунку 506 "Інші довгострокові позики в іноземній валюті" обліковується кредиторська заборгованість перед компанією «DANSTAR IMPEX LLP» станом на 01.01.2018 - 5 198 049,70 грн (185 200 USD), на 31.12.2023 - 7 060 750,00 грн (185 200 USD).

На рахунку 511 "Довгострокові векселі, видані в національній валюті" обліковується заборгованість в розмірі 8 563 757,39 грн, яка є незмінною станом на 01.01.2018 та 31.12.2023.

Така сума заборгованості є загальною номінальною вартістю виданих позивачем простих векселів в кількості 23 шт., які відображені в журналі реєстрації цінних паперів та відповідають зазначеним на арк. 13 акту перевірки (а.с. 16 т. 1).

Отже, суд встановив, що станом на дату документальної перевірки, яка охоплювала період з 01.01.2018 по 31.12.2023, в бухгалтерському обліку позивача жодним чином не було проведено видачі векселя АА 0062688 від 13.12.2022.

За встановлених обставин, суд зазначає, що даними бухгалтерського обліку платника податків не підтверджується видача векселя АА 0062688 від 13.12.2022 на суму 185 200 USD, а заборгованість на цю суму в перевіреному періоді є незмінною та обліковується по рахунку 506 "Інші довгострокові позики в іноземній валюті".

Таким чином, доводи позивача про те, що заборгованість Товариства перед компанією-нерезидентом «DANSTAR IMPEX LLP» на момент перевірки існувала на підставі простого векселя АА 0062688 від 13.12.2022, який виданий на підтвердження існуючих зобов`язань по договору позики № 1/2011 від 04.02.2011, не відповідають встановленим судом обставинам справи, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не підтверджуються даними бухгалтерського обліку платника податків, не підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За обставинами цієї справи, платник податків занизив дохід звітного періоду за 2023 рік внаслідок невключення раніше визнаного зобов`язання перед компанією-нерезидентом, яка ліквідована, що призвело до заниження податку на прибуток.

Наведені позивачем аргументи про видачу кредитору-нерезиденту простого векселя в підтвердження вищевказаного зобов`язання спрямовані безпосередньо на спростовування висновку контролюючого органу про збільшення податкового зобов`язання з податку на прибуток.

За правилами, встановленими в п. 44.6 ст. 44 цього Кодексу, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Пунктом 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України встановлено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

В аспекті наведеного, суд зазначає, що платник податків ні під час документальної перевірки, ні в запереченні на акт перевірки не покликався на видачу простого векселя АА 0062688 від 13.12.2022.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що контролюючий орган в цій частині судового спору повно та об`єктивно встановив під час документальної перевірки фактичні обставини та дав їм правильну правову кваліфікацію. Доводи позивача висновків відповідача не спростовують.

Що стосується вирішення судом цивільної юрисдикції спору за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міура" грошових коштів за простим векселем АА 0062688 від 13.12.2022 в розмірі 185 200 доларів США, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (ч. 7 ст. 78 КАС України).

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06.10.2025 у справі №569/10119/25 на час вирішення цього судового спору законної сили не набрало.

Водночас, навіть у разі набрання цим судовим рішенням законної сили встановлені таким рішенням обставини не будуть мати преюдиційного значення для публічно-правового спору.

Суд підкреслює, що всі обставини справи, які стосуються предмета доказування в цій справі, встановлені адміністративним судом під час судового розгляду справи, а оцінка цивільним судом обставин цивільної справи для адміністративного суду не є обов`язковою.

Як встановлено судом, в бухгалтерському обліку платника податків операція з видачі векселя у відповідному податковому (звітному) періоді не відображена, а за приписами чинного законодавства взагалі не є можливою. За безпідставну видачу векселя законом встановлена фінансова відповідальність.

В самому векселі, наскільки це можливо встановити із наявної у справі копії, відсутнє будь-яке посилання на договір позики від 04.02.2011 № 1/2011.

Всі інші надані суду позивачем документи, які за його доводами стосуються відступлення права вимоги, в силу встановлених судом недоліків, які описані вище по тексту судового рішення, суд визнає недостовірними.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що визнання представником позивача позовних вимог в цивільній справі про стягнення заборгованості перед ОСОБА_1 та задоволення таких вимог судом стосується інших правовідносин, що виникли у 2025 році, та які не впливають на оцінку спірних правовідносин з питань сплати податкових зобов`язань в перевіреному періоді.

З розрахунків штрафних санкцій на підставі акту перевірки суд встановив, що встановлені документальною перевіркою порушення (безнадійна кредиторська заборгованість, умовно нараховані відсотки за користування позикою, нарахування курсових різниць на суму валютної заборгованості перед компанією «DANSTAR IMPEX LLP») призвели до заниження об`єкта оподаткування, що призвело до завищення від`ємного значення на суму 7 698 813 грн (а.с. 83 т. 2). Такий розрахунок є раціональним та коректним та узгоджується з дослідженими судом доказами.

Підсумовуючи наведене у сукупності, суд вважає правомірним податкове повідомлення-рішення форми "П" від 13.12.2024 № 701 в частині завищення від`ємного значення на суму 7 698 813 грн та відсутніми підстави для його скасування в цій частині. Отже в задоволенні позову в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Крім цього, як суд вже зазначав, перевіркою встановлено, що на рахунку 511 «Довгострокові векселі» ТОВ «МІУРА» обліковується заборгованість в розмірі 8 563 757,39 грн, що є незмінною станом на 01.01.2018 та 31.12.2023.

Такі обставини платником податків не заперечуються та підтверджуються наданими до перевірки журналом виданих векселів, копіями векселів, актами приймання-передачі (по 23 векселях), актами погодження внесення змін до тексту векселя, які складені векселедавцем ТОВ «Міура» в особі директора Цомбар Л.М., та суб`єктами господарювання, від імені яких діє ТОВ «КУА ФІНЕКС КАПІТАЛ» 34333275 в особі директора Когут І.Д. (а.с. 115-120 т. 1).

За доводами контролюючого органу, в порушення п.10 П(С)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000. №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306 (далі - П(С)БО 11«Зобов`язання»), ТОВ «Міура» обліковувало заборгованість без проведення дисконтування довгострокової заборгованості на дату балансу.

З висновками документальної перевірки в цій частині судового спору суд не погоджується, з урахуванням такого.

Згідно з п.4 П(С)БО 11 «Зобов`язання» поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Тобто, зобов`язання строк виконання яких настає протягом 12 календарних місяців, є короткостроковими.

Довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними.

Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів.

Крім того, п.5 П(С)БО 11 «Зобов`язання» передбачено, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 №559, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.12.2001 року за №1050/6241 (далі - П(С)БО 13 «Фінансові інструменти»), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інструменти та її розкриття у фінансовій звітності.

Пункт 6 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» визначає, що фінансові активи включають: грошові кошти, не обмежені для використання, та їх еквіваленти; дебіторську заборгованість, не призначену для перепродажу; фінансові інвестиції, що утримуються до погашення; фінансові активи, призначені для перепродажу; інші фінансові активи.

Пункт 30 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» передбачає, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім:

30.1 дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу;

30.2 фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення;

30.3 фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити;

30.4 фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає ПС(Б)О 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153 (далі - П(С)БО 15 «Дохід»).

Відповідно до п.5 П(С)БО 15 «Дохід» дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно з п.7 П(С)БО 15 «Дохід» визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Відповідно до п.11 П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 №817, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №35/10315 (далі - П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів») теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації).

Суми фінансового доходу від дисконтування кредиторської заборгованості відображаються у складі інших фінансових доходів Звіту про фінансові результати, а фінансові витрати (амортизація дисконту) - складу витрат Звіту про фінансові результати.

Дисконтування полягає у переведенні майбутньої вартості грошей у поточну (теперішню), та спричинене, в першу чергу, знеціненням грошей у часі.

Дисконтування є базою для розрахунку вартості грошей з урахуванням чинника часу.

Відповідач вважає, що з дня опублікування наказу Міністерства фінансів України №379 від 16.09.2019 «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України з бухгалтерського обліку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2019 за №1065/34036 (далі Наказ №379), а саме з 29 жовтня 2019 року, почали діяти нові правила бухгалтерського обліку довгострокової кредиторської та дебіторської заборгованості. Всі довгострокові зобов`язання (а не лише ті, на які нараховуються відсотки) відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю.

Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

На кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Балансова вартість фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю, переглядається щодо можливого зменшення корисності на кожну дату балансу на основі аналізу очікуваних грошових потоків.

Сума втрат від зменшення корисності фінансового активу визначається як різниця між його балансовою вартістю та теперішньою вартістю очікуваних грошових потоків, дисконтованих за поточною ринковою ставкою відсотка на подібний фінансовий актив, з визнанням цієї різниці іншими витратами звітного періоду.

Згідно з п.14 П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів» ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства. При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.

Відповідно до п. 10 П(С)БО 12 сума амортизації дисконту або премії нараховується одночасно нарахуванням відсотка (доходу від фінансових інвестицій), що підлягає отриманню, та відображається у складі інших фінансових доходів або інших фінансових витрат з одночасним збільшенням або зменшенням балансової вартості фінансових інвестицій відповідно.

Відповідно до П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції» амортизована собівартість фінансової інвестиції - собівартість фінансової інвестиції з рахуванням часткового її списання внаслідок зменшення корисності, яка збільшена (зменшена) на суму накопиченої амортизації дисконту (премії).

Ефективна ставка відсотка - ставка відсотка, що визначається діленням суми річного відсотка та дисконту (або різниці річного відсотка та премії) на середню величину собівартості інвестиції (або зобов`язання) та вартості її погашення.

Метод ефективної ставки відсотка - метод нарахування амортизації дисконту або премії, за яким сума амортизації визначається як різниця між доходом за фіксованою ставкою відсотка і добутком ефективної ставки та амортизованої вартості на початок періоду, за який нараховується відсоток.

Фінансові інвестиції первісно оцінюються та відображаються у бухгалтерському обліку за собівартістю.

Фінансові інвестиції (крім інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення або обліковуються за методом участі в капіталі) на дату балансу відображаються за справедливою вартістю.

Сума збільшення або зменшення балансової вартості фінансових інвестицій на дату балансу (крім інвестицій, що обліковуються за методом участі в капіталі) відображається у складі інших доходів або інших витрат відповідно.

Фінансові інвестиції, що утримуються підприємством до їх погашення, відображаються на дату балансу за амортизованою собівартістю фінансових інвестицій.

Різниця між собівартістю та вартістю погашення фінансових інвестицій (дисконт або премія при придбанні) амортизується інвестором протягом періоду з дати придбання до дати їх погашення за методом ефективної ставки відсотка.

Ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами.

За такого правозастосування, контролюючий орган висновує, що на дату виникнення кредиторської заборгованості боржник має визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов`язання.

Сума дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання) включається до доходу в момент отримання позики та заборгованості за договорами переведення боргу і до витрат - в процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування позикою.

Сума амортизації дисконту або премії нараховується одночасно з нарахуванням відсотка (доходу від фінансових інвестицій), що підлягає отриманню, та відображається у складі інших фінансових доходів або інших фінансових витрат з одночасним збільшенням або зменшенням балансової вартості фінансових інвестицій відповідно.

Операція дисконтування зводиться до формули:

PV = FV / (1 + і)n,

де: FV - майбутня вартість;

PV - теперішня вартість;

і - ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефинансирования НБУ);

n - строк (число періодів).

Якщо зміни згідно Наказу № 379 застосовуються в бухгалтерському обліку починаючи з дати набрання чинності цим наказом з відображенням у фінансовій звітності перспективно, то результати дисконтування відображаються на першу звітну дату після змін (тобто 31.12.2019), з відображенням ефекту від дисконтування у фінансовому результаті за 4-й квартал 2019 року.

Ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка, що використовується в операціях з аналогічними активами та зобов`язаннями. Джерела: ставка зі статистичної інформації з сайту НБУ https://bank.gov.ua/files/4-Financial_markets.xls.

За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства (WACC (Weighted Average Cost of Capital), CAPM (Capital Assets Pricing Model, кумулятивний метод (метод визначення ставки дисконтування на основі рентабельності капіталу, експертний метод, нормативний метод, метод визначення ставки дисконтування на основі ринкових мультиплікаторів)).

Джерелами інформації щодо відсоткових ставок за кредитами є: статистика НБУ, ресурс агрегатом bankinsider, комерційні бази даних: Tomson Reuters, Bloomberg, Royalty Range.

Документальною перевіркою встановлено, що ТОВ «МІУРА» було видано прості векселі всього 23 шт, де строк погашення (з врахуванням актів погодження внесення змін до тексту векселя) 2029 - 2030, 2031р., які описані на стор.13 акта перевірки.

В бухгалтерському обліку операцію з виданих векселів та за заборгованість за векселями відображено на рахунку К-т 511 «Довгострокові векселі видані».

Суд встановив, що ТОВ «МІУРА» складає фінансову звітність за П(С)БО.

Наказами про облікову політику ТОВ «МІУРА» не обумовлено проведення / не проведення дисконтування.

Такі ж обставини встановлені й відповідачем та позивачем не заперечуються.

Для визначення теперішньої вартості зобов`язань контролюючим органом була використана формула:

PV = FV / (1 + i)n,

де:

FV майбутня вартість грошей;

PV поточна (теперішня) вартість грошей;

i ставка дисконтування (в описаному випадку процентну ставку вартості кредитів за даними статистичної звітності банків України (без урахування овердрафту));

n число періодів (у нашому випадку 10 років, 11років та 12 років).

Відповідач доводить, що існують загальні методи здійснення розрахунку дисконтування, а саме Міжнародні стандарти для розрахунку дисконту.

Процентна ставка вартості кредитів за даними статистичної звітності банків України (без урахування овердрафту) 19,2% (https://bank.gov.ua/ua/statistic/sectorfinancial/data-sector-financial#1ms) - станом на 28.12.2019.

Таким чином, згідно з висновками документальної перевірки, всупереч встановленим нормам, ТОВ «МІУРА» обліковувало заборгованість без проведення дисконтування. Внаслідок чого ТОВ «МІУРА» занижено дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку у декларації з податку на прибуток - не віднесено до складу інших доходів та не відображено в рядку 2240 Звіту про фінансові результати (форма № 2) дохід від дисконтування заборгованості (з врахуванням амортизації) на загальну суму 7 203 024 грн, в т.ч. за 2019 р. в сумі 7203024 грн, та завищено фінансовий результат (за рахунок неврахування у складі витрат амортизації дисконту) на загальну суму 2 747 174,88 грн, в т.ч. за 2020р. 686793,72 грн, за 2021р. 686793,72 грн, за 2022 р. 686793,72 грн, за 2023 р. на 686793,72 грн, що наведено в додатку 7 до акта перевірки (а.с. 43 т. 2).

Оцінюючи описані вище висновки податкового органу, суд враховує таке.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування для цілей податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 ПК України позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 996-XIV) національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку це нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; міжнародні стандарти фінансової звітності це прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності.

Згідно з частиною третьою статті 12-1 Закону № 996-XIV підприємства (крім публічних акціонерних товариств, банків, страховиків, а також підприємств, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України), самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

За приписами пункту 6 П(С)БО 11 «Зобов`язання» зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.

Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду (пункт 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання»).

Відповідно до абзаців першого та восьмого пункту 4 П(С)БО 11 «Зобов`язання» довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями, а поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Пунктом 7 П(С)БО 11 «Зобов`язання» передбачено, що до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.

Положеннями пунктів 11, 12 П(С)БО 11 «Зобов`язання» передбачено, що поточні зобов`язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов`язання. Поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.

За визначенням, наведеним в абзаці дев`ятому пункту 4 цього ж П(С)БО, сума погашення це недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Відповідно до пункту 10 П(С)БО 11 «Зобов`язання» довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Теперішня вартість це дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства (абзац десятий пункту 4 П(С)БО 11 «Зобов`язання»).

Відповідно до пункту 4 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» фінансовий актив - це: а) грошові кошти та їх еквіваленти; б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.

Фінансові інвестиції це активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора.

Фінансове зобов`язання це контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Фінансовий інструмент це контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.

Фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента (пункт 10 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти»).

Фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо) (пункт 29 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти»).

Відповідно до пункту 31 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

З аналізу наведених вище правових норм слідує, що правила дисконтування із включенням суми дисконту до інших доходів поширюються на довгострокові зобов`язання. Оцінка зобов`язань за теперішньою вартістю (дисконтованою сумою майбутніх платежів) вимагається лише за наявності наступних умов: зобов`язання повинні бути довгостроковими; на них мають нараховуватися проценти.

Як встановлено судом, в акті документальної перевірки не відображені будь-які відомості щодо обов`язку нарахування процентів на фінансові зобов`язання Товариства, які оформлені описаними контролюючим органом векселями (арк. 13 акту), що виключає обов`язок боржника визначити на дату виникнення кредиторської заборгованості теперішню (справедливу) вартість зобов`язання, як того вимагав контролюючий орган.

Також, документальною перевіркою встановлено, що відповідно до облікової політики Товариство для здійснення господарської діяльності використовує Національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку.

В свою чергу, національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, тоді як така методологія визначена Міжнародними стандартами фінансової звітності.

Разом з цим, як вбачається зі змісту акта перевірки, контролюючим органом здійснено дисконтування за формулою, що встановлено Міжнародним стандартом фінансової звітності.

При цьому, частиною третьою статті 12-1 Закону № 996-ХІV встановлено, що підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

Тобто, позивач, як особа, бухгалтерський облік якої базується на національних стандартах (положеннях) бухгалтерського обліку, а не на міжнародних стандартах фінансової звітності, з урахуванням того, що національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, не зобов`язаний визначати таку методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно. Відтак, контролюючий орган не має права визначати цю методику та давати вказівки такому платнику податків (який керується виключно національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку) щодо методики.

Таким чином, визначення національних стандартів не дозволяє застосувати міжнародні стандарти обліку у разі відсутності методів ведення обліку в національних стандартах. Тому позиція контролюючого органу щодо посилання на міжнародні стандарти у разі, коли підприємство здійснює облік за національними стандартами, є неправомірною та не відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічний правовий висновок був викладений Верховним Судом у постановах від 10.09.2021 у справі №160/6203/20 та від 06.03.2024 у справі № 160/10420/20.

З огляду на викладене, суд вважає, що застосований відповідачем розрахунок за формулою дисконтування заборгованості позивача є неправомірним, оскільки ґрунтується на нормах міжнародного стандарту фінансового обліку, в той час як позивач застосовує національне положення бухгалтерського обліку.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 04.01.2023 у справі №640/10524/20 та від 26.07.2023 № 640/15028/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Що ж стосується обґрунтування контролюючим органом своєї позиції покликанням на постанову Верховного Суду від 20.07.2020 у справі № 640/4003/19, то суд зазначає, що у вказаній справі суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Відтак, наведений відповідачем аргумент є безпідставним.

В детальних розрахунках штрафних санкцій до податкових повідомлень-рішень форми "П" та форми "Р" (а.с. 83, 84 т. 2) контролюючий орган зазначив, що порушення в частині дисконтування довгострокової кредиторської заборгованості (за векселями) призвели до заниження податкового зобов`язання в сумі 800 075 грн та нарахування штрафної санкції на суму 200 019 грн, а всього в сумі 1 000 094 грн (форма "Р"); а в частині суми 10987 грн - вплинули на суму завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток (форма "П").

Оскільки під час судового розгляду справи в частині досліджуваного правопорушення висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення форма "Р" від 13.12.2024 № 701 на загальну суму 1 000 094 грн та податкове повідомлення-рішення форма "П" від 13.12.2024 № 701 в частині суми завищення від`ємного значення на суму 10987 грн - не відповідають критеріям обґрунтованості та розсудливості, а відтак є протиправними та підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що учасники справи частково довели підставність своїх вимог та заперечень, отже позов слід задовольнити частково.

Враховуючи результати судового розгляду справи, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України суд присуджує на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог. Так, загальна сума позовних вимог в цій справі становить 8 709 894 грн. Позивачем за цим позовом сплачено суму судового збору 30 280 грн (а.с. 8, 159 т. 1). Задоволенню підлягають позовні вимоги на загальну суму 1 011 081 грн (1 000 094 + 10 987), що становить 11,61% від загальної суми заявлених вимог. Отже на користь позивача суд присуджує судовий збір в сумі 3515,51 грн (30280х11,61%).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 13.12.2024 № 701 на загальну суму 1 000 094 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням на суму 800 075 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 200 019 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "П" від 13.12.2024 № 701 в частині суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за звітний період 2023 рік на суму 10 987 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІУРА" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3515,51 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "МІУРА" (вул. Соборна, буд.112,м. Рівне,Рівненський р-н, Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 19485164)

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 12 грудня 2025 року

Суддя Н.О. Дорошенко