Справа № 300/6459/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/6459/25 пров. № А/857/44605/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р.В.
Носа С.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 300/6459/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

місце ухвалення судового рішення м. Івано-Франківськ
суддя у І інстанціїМикитюк Р.В.
дата складання повного тексту рішенняне зазначено

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У вересні 2025 року до Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) у якій позивач просив суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування в 2022 та 2023 роках грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму доходів громадян встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня того року, в якому проводилось нарахування;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період служби з 28.04.2022 по 27.11.2023, включно, з урахуванням прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 та 01.01.2023 за вирахуванням фактично виплачених сум грошового забезпечення, податків та зборів;

зобов`язати відповідача провести позивачу перерахунок матеріальної допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за вирахуванням фактично виплачених сум за період служби з 28.04.2022 по 27.11.2023 відповідно до перерахованих посадових окладів з урахуванням прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2022 та 01.01.2023.

Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

25.09.2025 позивач подав до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду у якому вказав, що тримісячний строк звернення до суду необхідно відраховувати з 20.02.2025, тобто з дати отримання довідки-розрахунку від відповідача.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року повернуто позовну заяву у справі № 300/6459/25.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти постанову, якою справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наполягає на тому, що тримісячний строк звернення до суду у справах про стягнення сум, що належали позивачу при звільненні розпочинається з 20.02.2025 року, оскільки в цей день позивач отримав довідку-розрахунок за спірний період із якого дізнався про нараховані та виплачені за час служби суми грошового забезпечення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи міститься відповідне відстеження вручених рекомендованих поштових відправлень.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив тримісячний строк з моменту коли він мав можливість дізнатися про порушення свого права. Суд відхилив посилання позивача на обчислення строку звернення до суду з дати отримання листа від відповідача про нараховані суми грошового забезпечення, оскільки, грошове забезпечення є періодичним платежем, яке виплачується щомісячно і позивач міг знати про виплату грошового забезпечення у неналежному розмірі кожного місяця при отриманні грошового забезпечення.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач звернувся з позовом про виплату грошового забезпечення за 2022 та 2023 роки з урахуванням прожиткового мінімуму доходів громадян встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня року, в якому проводилось нарахування.

20 лютого 2025 року позивач отримав від відповідача довідку-розрахунок про нараховане за спірний період грошове забезпечення.

У серпні 2025 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення, починаючи з 28.04.2022 по 27.11.2023 у належному розмірі.

Листом від 02.09.2025 відповідач повідомив, що при розрахунку грошового забезпечення позивача використано прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом на 01.01.2018 у розмірі 1762,00 грн.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

За правилами частин першої, другої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із частиною шостою статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Апеляційний суд зауважує, що статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлені спеціальні строки звернення до суду у справах про виплату сум, що належать позивачу при звільненні.

Стаття 233 КЗпП, яка діяла у редакції до 18.07.2022 (включно) передбачала, що: «працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".

Однак, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону України ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин'' від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, строк звернення до суду із позовом, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, з 19.07.2022 року обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно з пунктом 1 Глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Апеляційний суд встановив, що спірним у цій справі є період з 28.04.2022 по 27.11.2023.

Тому, зважаючи на наведені вище норми матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що:

- у період з 28.04.2022 року по 18.07.2022 року строк звернення до суду не обмежений;

- на спірні правовідносини період з 19.07.2022 року поширюється трьох місячний строк (з урахуванням терміну дії карантину), який обчислюється з моменту коли позивач дізнався або мав дізнатися про порушення свого права.

До суду із позовом позивач звернувся 10.09.2025.

Враховуючи, що строк звернення до суду з позовом, який стосується виплати грошового забезпечення за період до 19.07.2022 року не обмежений будь-яким строком, то суд першої інстанції протиправно залишив позов без розгляду за період з 28.04.2022 року по 18.07.2022 року з підстав пропуску строку звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Що ж стосується періоду з 19.07.2022 року по 27.11.2023 року, то починаючи з 19.07.2022 року строк звернення до суду становить тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

День, коли особа дізналася про порушення свого права це встановлений з доказів день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

З матеріалів справи убачається, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати в періоди з 02.11.2022 по 20.05.2023 грошового забезпечення.

Водночас позивач виключений з військової служби та знятий з усіх видів забезпечення списків особового складу 04.11.2024 року.

До суду з цим адміністративним позовом звернувся 11.09.2025 року.

Судова палата Верховного Суду у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, виклала правовий висновок стосовно того, яка подія є початком перебігу строків звернення до суду, а зокрема:

« 77. Судова палата частково поділяє позицію суду апеляційної інстанції щодо порядку обчислення строку звернення до адміністративного суду, зазначену у його висновку. Зокрема, слід погодитися із висновком апеляційного суду про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

78. Виходячи з цього, Судова палата вважає обґрунтованим висновок про те, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа, а саме 30 березня 2023 року, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

79. Водночас слід наголосити, що визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку у цій справі відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.»

Натомість постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції на вказані обставини не зважив, а зокрема в порушення закріпленого у ст.9 КАС України принципу офіційного з`ясування усіх обставин справи, відомостей з приводу фактичної дати вручення позивачу грошового атестату (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні) не дослідив.

Судом апеляційної інстанції установлено, що матеріали справи не містять ні грошового атестата позивача, ні доказів дати його вручення позивачу.

Як наслідок суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим адміністративним позовом та наявності підстав для застосування вимог пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України щодо повернення позивачеві позовної заяви.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції є такими, що зроблені за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена за неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи , а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 320,, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 300/6459/25 скасувати та направити справу № 300/6459/25 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос