Справа № 300/5288/25
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" грудня 2025 р. справа № 300/5288/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Тимощука О.Л.,
секретаря судового засідання Пшика В.Р.,
представника позивача Сливінського О.А.,
представника відповідача Смолінського А.В.,
представника відповідача Харченка Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_2 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206080/2025/000013 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2025/000018/1 від 23.01.2025,
Адвокат Сливінський Олексій Анатолійович (надалі, також представник позивача, адвокат Сливінський О.А.), який діє в інтересах Стефанців Ірини Олександрівни (надалі, також позивача, ОСОБА_2 ) звернувся в суд з позовною заявою до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (надалі, також відповідач, митниця, митний орган, Івано-Франківська митниця), в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206080/2025/000013;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці №UA206000/2025/000018/1 від 23.01.2025.
Таким чином, вважаючи протиправними картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206080/2025/000013 від 23.01.2025 та рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці №UA206000/2025/000018/1 від 23.01.2025, Стефанців І.О. з метою захисту свого порушеного права, звернулася, через уповноваженого представника, до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків шляхом долучення документу про сплату судового збору за подання даної позовної заяви у розмірі 3 392 (три тисячі триста дев`яносто дві) гривні 98 (дев`яносто вісім) копійок або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону та належним чином засвідчений переклад на державну мову всіх письмових доказів, оформлених іноземною мовою (мовами) (а.с.21-23).
На виконання ухвали суду від 31.07.2025, адвокат Сливінський О.А. подав до суду заяву про усунення недоліків від 13.08.2025, якою долучив квитанцію про сплату судового збору, та належним чином засвідчений переклад на державну мову всіх письмових доказів, оформлених іноземною мовою (а.с.25-40).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд у справі на "16" вересня 2025 року о 10:00 год (а.с.41-42).
Пунктом 6 резолютивної частини коментованої ухвали судом витребувано в Івано-Франківської митниці Державної митної служби України належним чином засвідчені копії всіх документів, на підставі яких прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206080/2025/000013 та оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2025/000018/1 від 23.01.2025.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 21.08.2025 №7.21-10/108.19/309, який разом із додатками надійшов на адресу суду 22.08.2025(а.с.52-101). Митний орган зазначив, що проти пред`явлених позовних вимог заперечує, виходячи з наступного.
Відповідач стверджує, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. З огляду на зазначене, Івано-Франківська митниця, не погодившись із заявленою декларантом митною вартістю товару, прийняла картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206080/2025/000013 від 23.01.2025 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2025/000018/1 від 23.01.2025, яким визначено митну вартість товарів за резервним методом.
З урахуванням зазначеного, Івано-Франківська митниця вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.
Івано-Франківська митниця 11.09.2025 подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи від 10.09.2025 №7.21-10/10/8.19/333, в якому просила відкласти підготовче засідання призначене на 16.09.2025 о 10:00 год (а.с.103).
Суд, в судовому засіданні призначеному на 16.09.2025 протокольною ухвалою задовільнив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та оголосив перерву в судовому засіданні.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в судовому засіданні призначеному на 21.10.2025 на місці ухвалив: витребувати у позивача належним чином засвідчені докази українською мовою; зобов`язати відповідача здійснити письмову характеристику транспортного засобу наданого з інтернет сторінки та характеристику об`єкту розмитнення; оголосити перерву в судовому засіданні.
Відповідач, 24.10.2025 через канцелярію суду подав додаткові пояснення у справі від 23.10.2025 №7.21.-10/108.19/391 (а.с.132-156). В коментованих пояснення, відповідач надав додаткові дані щодо технічних характеристик автомобіля марки RENAULT модель MASTER, ідентифікаційний номер VIN- НОМЕР_1 , що декларується позивачем та автомобіля марки RENAULT модель MASTER, який взято за джерело інформації для визначення митної вартості при проведенні коригування.
В судому засіданні призначеному на 29.10.2025, суд на місці ухвалив викликати в якості свідка в судове засідання представника позивача в частині перевезення транспортного засобу ОСОБА_1 (надалі, також свідок, ОСОБА_1 ) та оголосив перерву в судовому засіданні.
На офіційну електронну адресу суду 24.11.2025, від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 21.11.2025 о 10:00 год (а.с.166-169).
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в судовому засіданні, призначеному на 25.11.2025 на місці ухвалив повторно викликати свідка та оголосив перерву в судовому засіданні.
В судове засідання 09.12.2025 прибули представник позивача, представники відповідача та свідок.
Суд заслухав показання свідка.
Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача заперечив щодо задоволення коментованих вимог.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши позиції представників сторін, показання свідка, дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив, додаткові пояснення та докази, наявні в матеріалах цієї адміністративної справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлено довіреність на ОСОБА_1 , якою уповноважено останнього: купити на ім`я ОСОБА_2 , перегнати до місця її проживання, розмитнити та зареєструвати на її ім`я у встановленому порядку транспортний засіб будь-якої марки (а.с.69).
Як свідчить рахунок-фактура від 14.01.2025, від імені ОСОБА_2 14.01.2025 у "KFZ-HANDEL MARJANOVIC" придбано автомобіль спеціального призначення, ідентифікаційний номер VIN- НОМЕР_1 , вартість придбання становила 24 000,00 EUR (а.с.10).
В зазначеній митній декларації декларант самостійно визначив митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а саме згідно з рахунком-фактурою від 14.01.2025, за ціною 24 000,00 EUR.
Одночасно із митною декларацією декларантом надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Зокрема, представлено:
- рахунок-фактура (інвойс) від 14.01.2025;
- декларацію про походження товару від 14.01.2025;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 26.04.2025;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 26.04.2025;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 26.04.2025;
- документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 20.01.2025;
- внутрішній договір (контракт) доручення №105 від 11.01.2025;
- договір про надання послуг митного брокера від 15.01.2025;
- фото;
- касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів від 15.01.2025;
- паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання та території України №000427067 від 28.03.2017;
- паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання та території України №003511289 від 24.06.2019.
Івано-Франківська митниця Державної митної служби України, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23.12.2025 №UA206080/2025/000013, якою у митному оформленні (випуску) товарів відмовлено (а.с.7-8).
Також, Івано-Франківською митницею Державної митної служби України прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2025/000018/1 від 23.01.2025, в графі 33 якого в розділі "обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначені ті ж причини, що й в картці відмови (а.с.94-зворотній бік а.с.94).
Івано-Франківською митницею Державної митної служби України, за резервним методом скориговано задекларовану митну вартість товару з 24 000,00 EUR на 32 000,00 EUR.
Вважаючи протиправними картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23.12.2025 №UA206080/2025/000013 та рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці від 23.01.2025 №UA206000/2025/000018/1, ОСОБА_2 звернулася до суду за захистом свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012.
Митне оформлення, відповідно до частини 1 статті 248 МК України, розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи (частина 1 статті 257 МК України).
Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2 статті 51 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант який заявляє митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 МК України, зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій із митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Кодексу слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
У частині 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як визначено частиною 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 1 статті 58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. В частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується. А саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частини 4 і 5 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Порядок визначення митної вартості за резервним методом регламентований положеннями статті 64 МК України.
Так, згідно зі статтею 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
Із наведених положень вбачається, що митний орган досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості, у тому числі якщо декларант самостійно визначає митну вартість за резервним методом. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині 3 статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.
Митниця може вимагати, а суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності заявленої митної вартості товару.
Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.
Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Однак, в оскаржуваній картці відмови відповідач вказав, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, значених у частині другій, третій статті 53 МК України, стосовно чого суд зазначає таке.
В постанові Верховного Суду у справі №810/5503/15 від 21.01.2020 зазначено, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару на момент здійснення митного контролю та митного оформлення покладається на декларанта. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів, що подані декларантом документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи недостатньо відомостей до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи, які б спростовували розбіжності.
Як свідчать матеріали справи, з метою підтвердження числових значень складової митної вартості, відповідно до частини 3 статті 53 МК України, Івано-Франківська митниця направляла позивачу письмову вимогу в якій просила подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості:
- якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи;
- за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять, реквізити необхідні для ідентифікації товару;
- експертну декларацію країни відправника;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціальними експертними організаціями (а.с.92).
Декларантом надано відповідь про те, що "Всі документи, щодо митної вартості, які на даний час маю в наявності надав, прошу визначити митну вартість або винести рішення 10-денного терміну" (а.с.93).
Водночас, суд звертає увагу, що в міжнародному законодавстві є декілька видів інвойсів. Найбільш застосовувані та поширені види інвойсів в Україні це: проформа-інвойс та комерційний інвойс.
Проформа - інвойс (Proforma invoice) це документ, у якому зазначається обов`язок продавця товарів (виконавця послуг) поставити товари (надати послуги) покупцю за наперед обговореною ціною.
По суті, це попередній рахунок на оплату, і він не підтверджує факт відвантаження товару, надання послуг. Ціна послуг та перелік товарів у цьому виді інвойсу не є остаточним та можуть змінитися в процесі узгодження остаточного замовлення.
Проформа-інвойс часто складається у випадках, коли товар поставляється безоплатно (гуманітарна допомога, для участі у виставках, акціях, аукціонах тощо). А от інвойс з остаточними змінами та узгодженими даними вже формуватиме комерційний інвойс.
Комерційний інвойс (Іnvoice, Facture, Rechnung etc.) це документ, що використовується для митної декларації під час продажу товарів, експортованих через міжнародні кордони.
Документами, що підтверджують факт оплати будуть платіжні доручення, розрахункові чеки, касові чеки, розрахункові квитанції, виписка з банківського рахунку підприємця, тощо.
Отже, інвойс-проформа може бути первинним документом, якщо по ньому було здійснено оплату, а ця оплата у свою чергу підтверджується банківськими документами, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять, реквізити необхідні для ідентифікації товару.
Так, в рахунку-фактурі від 14.01.2025 зазначено "Zahlungsbedingungen: Bar", що у перекладі з німецької мови, здійсненому за допомогою сервісу "Google Translate", означає - "Умови оплати: Готівка".
При цьому суд вважає, за необхідне зазначити наступне.
По-перше, відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про валюту і валютні операції" від 21.06.2018 №2473-VIII (надалі, також Закон №2473-VIII) транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Суд зазначає, що згідно з наявною в матеріалах справи довіреністю, оформленою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ОСОБА_1 , позивач уповноважила ОСОБА_1 : купити на ім`я ОСОБА_2 , перегнати до місця її проживання, розмитнити та зареєструвати на її ім`я у встановленому порядку транспортний засіб будь-якої марки (а.с.69).
У відповідності до вищезазначеної довіреності ОСОБА_1 серед іншого, мав право: проводити всі необхідні фінансові операції та платежі (а.с.69).
Представник позивача у судовому засіданні 25.11.2025, надаючи пояснення щодо недекларування готівкових коштів, переміщення через митний кордон України, зазначив, що митний кордон України перетнули одразу 3 пасажири, в кожного з яких сума готівки не перевищувала 10 000,00 EUR, які планували придбати декілька транспортних засобів, але придбали тільки один.
Водночас, представник позивача не зміг надати пояснення з приводу того, чому в результаті було придбано тільки один транспортний засіб.
По-друге, суд, в судовому засіданні 09.12.2025 заслухав показання свідка ОСОБА_1 , який згідно з вищезазначеною довіреністю був уповноваженою особою, щодо придбання транспортного засобу та проведення всіх необхідних фінансових та платіжних операцій.
За показами свідка, останньому було запропоновано здійснити перевезення транспортного засобу в Україну, за винагороду у розмірі 200 EUR, оскільки такий є особою із інвалідністю, має фактично усі категорії водійських прав та право кермувати транспортними засобами усіх видів. ОСОБА_1 вказав, що перетнув кордон України із третьою особою, з якою до цього не був знайомим. Свідок зазначив, що як йому відомо, розрахунок було здійснено готівкою, при цьому стверджує, що при здійсненні купівлі транспортного засобу останній не був присутнім, фінансові операції не здійснював (готівкові кошти не передавав). Згідно з показаннями ОСОБА_1 , придбання транспортного засобу та здійснення фінансових операцій (передання готівкових коштів) здійснювала третя особа.
Також, свідок вказав, що не пригадує які саме документи підписував, але при цьому зазначив, що підпис проставлений на рахунку-фактури від 14.01.2025 йому не належить.
Суд звертає увагу, що підпис, за загальноприйнятими правилами, є обов`язковим реквізитом будь-якого письмового документа, зокрема і документа, який підтверджує намір сторін вступити у правовідносини, у разі оформлення рахунку-фактури. Підпис на рахунку-фактурі засвідчує волевиявлення сторони щодо погодження його змісту, підтверджує обсяг зобов`язань і є необхідним для встановлення юридичної значущості такого документа.
При цьому, суд вказує, що жодна із сторін не надала суду докази оформлення ОСОБА_2 іншої довіреності щодо уповноваження інших осіб на купівлю на її ім`я транспортних засобів чи здійснення фінансових операцій/платежів.
Таким чином, у суду виникають питання, чому придбання транспортного засобу та здійснення фінансових операцій (передання готівкових коштів) здійснювала не уповноважена особа ( ОСОБА_1 ), чому на рахунку-фактурі від 14.01.2025 проставлено підпис не уповноваженої особи ( ОСОБА_1 ), хто фактично здійснював придбання транспортного засобу та фінансові операції, чий підпис проставлено на рахунку-фактурі від 14.01.2025, якщо придбання транспортного засобу здійснювала третя особа, то чи була вона у встановлено законом порядку уповноважена здійснювати такі дії, якщо така особа була уповноважена у встановленому законом порядку, то чому позивач не надав суду докази, які б свідчили про це.
Суд наголошує, що проставлення підпису на рахунку-фактурі особою, яка не наділена відповідними повноваженнями, не може вважатися дійсним вираженням волі суб`єкта, від імені якого нібито здійснено підписання. Такий документ не підтверджує факту погодження умов поставки або оплати, не створює юридичних наслідків для сторони та не може розцінюватися як доказ укладення правочину.
Так, Верховний Суд у постановах у справі №260/695/19 від 1 квітня 2021 року, у справі №1.380.2019.001823 від 4 червня 2020 року сформулював такий правовий висновок: " […] Варто зазначити, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). За наявності документів, що достовірно підтверджують митну вартість задекларованого товару, сама по собі оплата готівкою коштів та проставлення про це відмітки на інвойсі (рахунку-фактурі) за відсутності доказів підроблення відомостей та недоведеності обставин порушення вимог законодавства при придбанні певного товару недодання до митного оформлення касового ордеру, касового чеку чи іншого документа про прийняття визначеної суми готівкою не може класифікуватися як обставина, що свідчить про штучне формування показників митної вартості […]".
Водночас, у даному випадку, з огляду на викладене вище по тексту судового рішення, у суду виникають обґрунтовані сумніви щодо достовірності відомостей зазначених у рахунку-фактурі від 14.01.2025, зокрема й щодо ціни товару.
Суд вкотре наголошує, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 МК України декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний: подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Позивачем представлено до митного оформлення: автомобіль спеціального призначення, призначений для приготування їжі та вуличної торгівлі з наступними технічними характеристика: марка RENAULT, модель MASТER, робочий об`єм двигуна 2299 см.куб., потужність двигуна 96 KW, тип двигуна дизельний, календарний рік виготовлення 2019, модельний рік виготовлення 2019, бувший у використанні 1 шт. вантажопідйомність автомобіля 0.51 т., маса автомобіля у разі максимального завантаження становить 3,9 т., показник одометра 221 825 км., обладнаний холодильним обладнанням, торговими шафами, умивальником.
Суд зазначає, що транспортний засіб (автомобіль спеціального призначення, призначений для приготування їжі та вуличної торгівлі), інформація щодо якого використана, як джерело для коригування митної вартості задекларованого позивачем товару має такі технічні характеристики: марка RENAULT, модель MASТER, робочий об`єм двигуна 2299 см.куб., потужність двигуна 96 KW, тип двигуна дизельний, рік виготовлення 2017, бувший у використанні 1 шт. вантажопідйомність автомобіля 0.51 т., маса автомобіля у разі максимального завантаження становить 3,9 т., показник одометра 245 000 км., обладнаний холодильним обладнанням, торговими шафами, мийкою.
Тобто, технічні характеристики задекларованого позивачем транспортного засобу та транспортного засобу, інформація щодо якого використовувалася як джерело для коригування митної вартості, співпадають майже по усіх критеріях.
Виключенням є рік виготовлення, при чому, рік виготовлення транспортного засобу позивача 2019 рік, транспортного засобу, інформація щодо якого використовувалася як джерело для коригування митної вартості 2017 рік, що свідчить про те, що транспортний засіб позивача є новішим, а це безумовно впливає на його вартість.
Також, у транспортного засобу, представленого позивачем до митного оформлення, менший показник одометра 221 825 км., що також впливає на вартість транспортного засобу.
При цьому, під час митного оформлення позивачем була заявлена митна вартість товару 24 000,00 EUR, в той час, як вартість транспортного засобу, інформація щодо якого використана як джерело для коригування митної вартості, та який має старіший рік виготовлення, становить 30 117,00 EUR, що також викликає сумніви щодо заявленої позивачем вартості транспортного засобу.
Відповідно до частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Таким чином, суд дійшов висновку, що в оскаржуваному рішенні коригування митної вартості міститься уся необхідна та законодавчо визначена інформація, серед іншого:
- обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
- наявну в митного органу інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
- належне обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів митний орган навів достатнє обґрунтування причин, за наявності яких митниця не могла визнати заявлену декларантом митну вартість; у ньому вказано джерела інформації, що використовувались відповідачем для визначення митної вартості, зазначено причини, через які не був застосований метод, що передує методу, обраному митним органом.
Разом з тим, позивачем не спростовано під час розгляду справи доводи, наведені відповідачем у відзиві.
З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства України, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивачем не було підтверджено складові митної вартості товару відповідно до положень частини 6 статті 54 МК України, у митного органу був наявний обґрунтований сумнів у правильності визначення декларантом митної вартості товару. Отже, відповідачем правомірно оформлено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206080/2025/000013 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2025/000018/1 від 23.01.2025.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спірних правовідносин не змінюють.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, з урахуванням зазначеного вище по тексту судового рішення, суд, на підставі наданих доказів та системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.
Враховуючи висновок суду про необґрунтованість позову, в силу вимог статті 139 КАС України витрати позивача, пов`язані з розглядом даної справи, розподілу не підлягають.
Керуючись статтею 129-1 Конституції України, статями 241-246, 250, 255, 295, 264, 265 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ;

відповідач: Івано-Франківська митниця Державної митної служби України, адреса: вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ, 76005, .

Рішення складене в повному обсязі 12 грудня 2025 року.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.