Справа № 160/30786/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/30786/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року

у адміністративній справі № 160/30786/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказів, рішень та вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травні 2025 року повернуто ОСОБА_1 позовну заяву до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 14.01.2016 року №29 та від 22.07.2016 року №633, а також Вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску соціального внеску №Ф-2404-04У від 05.12.2016 р. по ОСОБА_1 та Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування штрафних санкцій відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.09.2016 року, з одночасним роз`ясненням, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Зазначена ухвала суду першої інстанцї оскаржена в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав її незаконності та необґрунтованості, а також порушення норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга в частині незаконності та необґрунтованості ухвали суду першої

інстанції щодо повернення позовної заяви та висновків про пропуск строків мотивована тим, що нею оскаржувалися в адміністративному порядку податкові повідомлення рішення від 05.05.2016 №1 і № та наслідки повторно призначеної наказом від 22.07.2016 «Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 » підставою проведення якої вказувалося рішення ГУ ДФС від 07.07.2016р. №3949/7/10/04-36-10-07-14 та посилення доказової бази для повного та всебічного розгляду

оскаржуваних питань, в тому числі і Акт від 27.07.2016 №1257/04-07-13-04. «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особипідприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог чинного податкового та іншого законодавства України за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р.», але у відповідь на направлену нею на адресу ДФС України скаргу на Рішення про результати розгляду скарги від 28.07.2016р. №4454/10/04-36-10-04-09,

вона відповідді не отримала, і нові ППР на її адресу акож не надходили, тому вона (позивач) вважала, що її скарга є задоволеною у відповідності до норм п.56.8. п.56.9. ст.56 ПК України.

Посилаючись на отриману за її запитом відповідь ГУ ДПС у Дніпропетровській області листом №68541/6/04-36-13-11-16 від 30.09.2024р., яким повідомлялося про те, що станом на 30.11.2016 згідно даних ІКС сума заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становила 265 386,67 грн., а також про те, що рішення надсилались на її адресу та повернулись з відміткою «за закінченням строку зберігання» з долученням: корінцф вимоги від 05.12.2016р., копії конверта з наклейкою поштового відділення про повернення відправлення з відміткою «за закінченням строку зберігання», копії повідомлення про вручення, копії заяви про примусове виконання від 03.03.2017р., корінеця до Вимоги від 05.12.2016р., вимоги про сплату боргу недоїмки від 22.03.2016р. №Ф-, позивачка вказуючи на незрозумілість нею причини та підстави для нарахування ЄСВ в такому значному розмірі стверджує про направлення на адресу ГУ ДПС у Дніпропетровській області повторного адвокатського запиту з вимогою надати в паперовому вигляді інформацію про деталізацію заборгованості з ЄСВ, нараховану на підставі вимоги від 05.12.2016 року № Ф-2404-04, а також документів, підтверджуючих підставу та базу для нарахування такої суми боргу (податку), з розбивкою по місцям (періодам). Проте, у відповідь на адвокатський запит ГУ ДПС в Дніпропетровській області листом №71655/6/04-36-24-07-08 від 14.10.2024 лише повідомили, що: «На підставі ст. 19-1, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п. 79.2 ст. 79 ПKУ, Закону № 2464, наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС) про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 14.01.2016 N 29, контролюючим органом, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансовогосподарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, а також про те, що за результатами проведеної перевірки, контролюючим органом, складено акт позапланової невиїзної перевірки від 22.03.2016 № 497/04-07-13.04., яким встановлено, зокрема, порушення вимог абз.1 п. 2 частини 1 ст. 7 Закону № 2464 в результаті чого платником занижено єдиний внесок на загальну суму 2311 8,36 грн, в т.ч.: за 2012 рік 73158,73 грн, за 2013 рік 76811,87 грн, за 2014 рік 81147,76 грн та винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску від 22.03.2016 № Ф- на суму 231118,36 грн, і про те, що зазначена вимога та акт від 22.03.2016 № 497/04-07-13.04. направлялися на податкову адресу ФОП ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 22.03.2016, який згідно повернутого до контролюючого органу корінця рекомендованого повідомлення про вручення почтового відправлення отримано платником 22.04.2016. Окрім наведено, в цьому листі також повідомлялося про те, що за результатом поданої ФОП ОСОБА_1 скарги від 17.06.2016 № б/н (вх. ГУ ДФС від 29.06.2016 № 174/ФОП) на висновки акту від 22.03.2016 № 497/04-07-13.04., на підставі рішення ГУ ДФС від 07.07.2016 № 3949/7/10/04-36-10-07-14 для посилення доказової бази, повного та всебічного розгляду оскаржуваних питань було призначено проведення позапланової перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 , та відповідно до пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПКУ і наказу ГУ ДФС від 22.07.2016 № 633 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 за результатами якої складено акт від 27.07.2016 № 1257/04-07-13-04., який направлявся рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на податкову адресу платника 22.07.2016, який повернуто до контролюючого з причини «за закінченням терміну зберігання» 30.08.2016. оскільки Рішенням ГУ ДФС від 28.07.2016 № 4484/10/04-36-10-01-09 скаргу платника задоволено частково, а саме: скасовано рішення ГУ ДФС від 05.05.2016 № (до платника застосовано штрафні санкції по єдиному внеску в сумі 68536,60 грн) про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом a6o платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині визначення штрафу в розмірі 34268,29 грн, в іншій частині залишено без змін, і на виконання Рішення ГУ ДФС було сформовано рішення про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску від 21.09.2016 № в сумі 34268,31 грн, яке направлялося на податкову адресу ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 22.09.2016 та було отримано платником 21.10.2016. разом з тим, в листі зазначено, що інформація про подальше адміністративне чи судове оскарження платником вимоги від 22.03.2016 № Ф- на суму 231118,36 грн. i винесеного контролюючим органом рішення від 21.09.2016 .№ на суму 34268,31 грн в контролюючому органі відсутня.

За наведених обставин, акцентуючи увагу на тому, що свою підприємницьку діяльність вона припинила 28.12.2016 та в момент припинення жодного документу про нарахування штрафних санкцій не отримувала та думала, що такі були скасовані за рішеннями вищестоячого податкового органу і на положення абз.2 пп 56.9. ст.56 ПК України (в редакції, станом на дату виникнення правовідносин) позивачка зазначає, що Акт перевірки та вимогу від 22.03.2016 № Ф- на суму 231118,36 грн. і винесене контролюючим органом рішення від 21.09.2016 № на суму 34268,31 грн. вона не могла оцінки та зрозуміти у зв`язку з чим винесені спірні рішення та звідкіля виникла така значна сума, яка наразі обліковується за позивачем як за фізичною особою, оскільки свою підприємницьку діяльність позивач припинила вже дуже давно, і лише після отримання Листа ГУ ДПС в Дніпропетровській області №71655/6/04-36-24-07-08 від 14.10.2024р. та Акту перевірки, вона саме і дізналась, що спірними рішеннями її право порушене та позивач вирішила скористатись правом на подання скарги на такі рішення до вищестоящого органу, яка була направлена 22.10.2024 у відповідь на яку отримала Лист ДПС від 12.11.2024р. №3390416/99-00-06-02-01-06 про відмову в задоволені скарги у зв`язку з пропуском строків на подання скарги.

За наведених вище обставин і спираючись на положення ч.4 ст.122 КАС України та на те, що матеріали справи підтверджують факт отримання нею спірних рішень лише 15.10.2024 (коли її представник отримала Лист №71655/6/04-36-24-07-08 від 14.10.2024), а також на те, що факт вручення рішення за результатами розгляду поданої в 2016 році скарги матеріали справи не містять, позивачка вважає, що суд протиправно ухвалив рішення про

повернення позову, оскільки вона відповідно до вимог п.42.1 ст.42 ПК України і положень п. 119 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 не є такою, що була обізнана з відповідними рішеннями контролюючого органу і вважала, що подана нею скарга на до ДФС є задоволеною за результатами її розгляду у відповідності до визначених ст. 56 ПК України строків, оскільки

остаточне рішення стосовно неї не приймалось та їй не вручалось , обґрунтовуючи підстави апеляційного оскарження в частині, які стосуються висновків суду про порушення встановлених ч. 4 ст. 122 КАС України строків звернення до суду у звязку з ненаданням суду доказів на підтвердження факту направлення 20.10.2016 року за процедурою адміністративного оскарження скарги на адресу ДФС України щодо оскарження Рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області «Про результати розгляду скарги» від 28.07.2016 року №4454/10/04-36-10-04-09, отримання вказаної скарги ним, позивач пов`язуючи строк на звернення до суду з моментом отримання спірних рішень, бо так прописано в ч.4 ст.122 КАС України, а про відсутність доказів направлення скарги до ДФС вважає суд мав би встановлювати під час розгляду справи, в тому числі шляхом витребування таких доказів, проте суд у даному випадку фактично вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. При цьому, позивачка наголошує, що має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , і через постійні обстріли міста Марганець вона переїхала проживати до іншого населеного пункту АДРЕСА_2 та отримала статус ВПО, тому вона не могла поїхати до свого міста і знайти всі докази направлення скарги до ДФС, які з документами пов`язаними з введенням господарської діяльності перебували за місцем реєстрації позивача.

Просить апеляційну інстанцію врахувати, що судом першої інстанції вказані вище обставини були проігноровані також як і не було враховано направлені адвокатські

запити до контролюючого органу з вимогою надати докази отримання скарги від позивача та докази її розгляду і докази направлення рішення за результатами розгляду, які можуть підтвердити ті обставини, на які є посилання в позові і які суд першої інстанції зобов`язаний був встановити лише після відкриття провадження по справі. Також звертає увагу на знайдені нею наразі документи, які підтверджують факт отримання скарги до ДФС, зокрема, факт направлення скарги до ДФС підтверджується описом вкладення в цінний лист від 21.10.2016, а також поштовою квитанцією.

Крім того, обґрунтовуючи незаконність оскаржуваної ухвали суду у цій справі, якою відповідно до ч.8 ст.169 КАС України їй повернуто позовну заяву з роз`ясненням права повторного звернення до адміністративного суду у встановленому законом порядку, позивачка акцентує увагу апеляційної інстанції на тому, що судом першої інстанції самим було порушено процесуальні строки, оскільки з позовом вона звернулася у листопаді 2024 року і відповідно до вимог ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу мав би протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху, але всупереч вказаної норми ухвала про залишення позову без руху була направлена до електронного кабінету представника позивача лише 04.04.2025, тобто через півроку, замість п`яти днів, хоча судове рішення ухвалене задніми числами суперечить нормам КАС України. Вказує, що відповідно до даних Єдиного реєстру судових рішень датою надіслання Ухвали від 25.11.2024р. про залишення позову без руху до реєстру є 04.04.2025р., що свідчить про складення ухвали про залишення позову без руху з порушенням строків. Оскільки Ухвала про залишення позову без руху датована листопадом 2024 року була винесена у квітні 2025 року, представником позивача після її отримання надіслана заяву про усунення недоліків позову, тобто, відповідно до ч.3 ст.169 КАС України внаслідок усунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, адміністративний суд повинен був прийняти її до розгляду і постановити ухвалу в порядку, встановленому ст.171 КАС України про відкриття провадження в адміністративній справі протягом п`яти днів, але всупереч вимогам вказаної норми, ухвала про повернення позовної заяви булавинесена з порушенням строків, що призвело до затягування розгляду справи на шість місяців з дати звернення позивача до суду.

Підсумовуючи вищевикладене, позивачка вважає, що жодних об`єктивних перешкод для своєчасного ухвалення рішень про прийняття позову чи повернення позову в суду не було, але суд вважаючи пропущеним строк на подання позову повернув їй позов порушуючи у той же час строки розгляду, що на її переконання порушує основні засади адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги вказуючи на те, що предметом оскарження у даній справі є правомірність винесення відповідачем (в т.ч. Нікопольською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області): наказів про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 14.01.2016 року №29 та від 22.07.2016 року №633; Вимоги про сплату позивачкою боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску соціального внеску № Ф-2404-04У від 05.12.2016 р.; Рішення №00045 81700 про застосування до позивачки штрафних санкцій по єдиному внеску від 21.09.2016 року. Вказує, що у позові позивачка зазначає, що про винесення Нікопольською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області та ГУ ДФС у Дніпропетровській області спірних наказів від 14.01.2016 року № 29 та від 22.07.2016 року № 633 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » їй стало відомо відповідно 22.04.2016 року та 04.08.2016 року, та про те, що після отримання 22.04.2016 року Акту позапланової невиїзної перевірки від 22.03.2016 року № 497/04-07-13-04/ НОМЕР_1 позивачка 17.06.2016 року подала скаргу до ГУ ДФС у Дніпропетровській області в якій просила скасувати наказ про призначення перевірки та Акту перевірки від 22.03.2016 року. Тобто, на переконання відповідача позивачкою не заперечується факт того, що нею було використано процедуру оскарження наказу Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.01.2016 року № 29 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » в адміністративному порядку шляхом подання 17.06.2016 року скарги до ГУ ДФС у Дніпропетровській області. Також акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 підтверджено, що за результатами розгляду її скарги від 17.06.2016 року на підставі наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від

22.07.2016 року № 633 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку за результатами якої складено Акт від 27.07.2016 року № 1257/04-07-13-04/ НОМЕР_1 , і на підставі вказаного Акту перевірки Рішенням ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 28.07.2016 року № 4484/10/04-36-10-01-09 скаргу платника податків було задоволено частково, та скасовано рішення ГУ ДФС від 05.05.2016 № про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску на суму 68536,60 грн. в частині визначення штрафу у розмірі 34268,29 грн., а на виконання Рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 28.07.2016 року №4484/10/04-36-10-01-09 було сформовано Рішення про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску від 21.09.2016 року № на суму 34268,31 грн., яке направлялося на податкову адресу позивачки засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 22.09.2016 року, та отримано нею особисто 21.10.2016 року. Тобто, відповідач вважає, що про винесення спірного наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 22.07.2016 року № 633 «Про проведено документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » та спірного Рішення про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску від 21.09.2016 року № на суму 34268,31 грн. позивачці стало відомо ще 21.10.2016 року, але до суду із даним позовом про оскарження наказів Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.01.2016 року № 29 «Про проведено документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » та ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 22.07.2016 року № 633 «Про проведено документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 », а також спірного Рішення про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску від 21.09.2016 року № на суму 34268,31 грн., позивачка звернулася 19 листопада 2024 року, тобто як поза межами спеціального строку (місячного строку), встановленого п.56.19 ст.56 ПК України, так і поза межами загального строку (1095 днів) передбаченого п. 56.18 статті 56 ПК України.

Виходячи із зазначеного ГУ ДПС у Дніпропетровській області вважає, що скаржником пропущено загальний строк на оскарження в адміністративному провадженні, застосування якого відповідач вважає більш доречним у даному випадку, оскільки ОСОБА_1 вже 21.10.2016 року було відомо про винесення спірного наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 22.07.2016 року № 633 та спірного Рішення про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску від 21.09.2016 року № .

Щодо дотримання строку звернення до суду із позовною вимогою про визнання протиправною та скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-2404-04У від 05.12.2016 р. на суму 231118,36 грн. та 34268,31 грн., суд першої інстанції зазначає, що позивачкою у позовній заяві взагалі не зазначено про те, коли їй фактично стало відомо про наявність відкритих виконавчих проваджень на підставі виконавчого документу - Вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-2404-04У від 05.12.2016 р. (зазначено лише про те, що в Єдиному державному реєстрі боржників про неї наявна інформація про відкриті виконавчі провадження), та у зв`язку із чим про оскарження вказаної вимоги вона звертається через такий тривалий строк (з чим погоджується ГУ ДПС у Дніпропетровській області.). Відповідач наголошує на правильності зазначення судом про те, що дотримання строку звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі, а поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються тільки ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, що у сукупності на переконання відповідача свідчить про правомірність оскаржуваної ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 по справі №160/30786/24, а відповідно і необхідності залишення її без змін, а вимог скаржника без задоволення як безпідставних.

Обговоривши доводи апеляційної скарги позивача та відзиву відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх юридичної оцінки і застосування до них норм процесуального права, колегія суддів виходячи з визначеного пунктом 1 статті 6 і ст.13 Конвенції принципу ефективного засобу юридичного захисту порушених прав позивач, вважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги позивача.

Як встановлено за матеріалами справи, з позовом у цій справі позивачка звернулася до суду 14.11.2024 року (а.с.28) і її позов надійшов до суду та є зареєстрованим 19.11.2024 року (а.с.1), відповідно до змісту ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року (а.с.18-23) позивачу було надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду суду заяви із наведенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду із наданням відповідних доказів.

Оскільки ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року була внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень та отримана позивачем лише у квітні 2025 року, представником позивача відповідно тільки 08.04.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» було надіслано заяву про усунення недоліків з обґрунтуванням причин поважності пропуску строку звернення до суду, за результатом оцінки яких суд першої інстанції визнав такими, що не підтверджують наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку та обґрунтування поважності причин такого пропуску, а відповідно і про невиконання вимог ухвали суду від 26.01.2024 року про залишення позовної заяви без руху, що й стало підставою для повернення позовної заяви позивачеві.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів, в оскаржуваній у цій справі на даний час ухвалі від 19.05.2025 року, якою позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області повернуто, суд першої інстанції мотивуючи означені у попередньому абзаці висновки вдався до правового аналізу не тільки положень ст.122 КАС України та ст.56, ст.57, ст.58, ст.102 Податкового кодексу України з урахуванням судової практики Верховного Суду, а й обговорив при цьому на стадії вирішення питання про відкриття провадження у цій справі питання, які стосуються доведеності/не доведеності позивачкою факту дотримання вимог податкового законодавства під час процедури оскарження дій та рішень Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області і результатів проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » і результатів, в тому числі і оскарження позивачкою до ДФС України Рішення про результати розгляду скарги від 28.07.2016 року №4454/10/04-36-10-04-09, на що вона не отримала у визначені законом строки відповіді, а тому вважала свою скаргу задоволеною вважала, що її скарга є задоволеною.

Тобто, суд першої інстанції до моменту відкриття провадження у цій справі фактично не тільки проаналізував обставини, які мають з`ясовуватися під судового вирішення справи, а й навіть виснував про недоведеність ОСОБА_1 належними та достатніми доказами факту адміністративного оскарження нею до ДФС України Рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області «Про результати розгляду скарги» від 28.07.2016 року №4454/10/04-36-10-04-09, що на даній стадії є неприпустимим та процесуально неможливим.

Оскільки суд першої інстанції, хоча і проаналізував зміст п. 59.6 ст. 59 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин жовтень 2016 року) фактично визнав факт порушення позивачем встановлених ч.4 ст.122 КАС України строків звернення до суду саме з підстав не надання доказів направлення 20.10.2016 року за процедурою адміністративного оскарження скарги на адресу ДФС України, колегія суддів визнає незаконним у даному випадку повернення позовної заяви ОСОБА_1 і вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу суду, а матеріали справи повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі, оскільки гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право кожного на звернення з позовом щодо своїх прав або обов`язків чи встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення має вирішуватися в судовому порядку по визначеній КАСУ процедурі, а не до відкриття провадження у адміністративній справі.

Ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року

у адміністративній справі № 160/30786/24- скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов