Справа № 990/139/25
Суддя: Банасько Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

27 листопада 2025 року
судді Великої Палати Верховного Суду Банаська О. О.
справа № 990/139/25
провадження № 11-268заі25
ПІДСТАВИ ДЛЯ ВИСЛОВЛЕННЯ ОКРЕМОЇ ДУМКИ
1. Під час розгляду цієї справи постало питання щодо наявності у Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) повноважень визначати стаж судді для обчислення його щомісячного довічного грошового утримання, ефективності обраного способу захисту позивача у вигляді визнання протиправними дій та рішень ВРП, зокрема рішення щодо обчислення стажу судді, який дає право на відставку, та зобов`язання ВРП внести зміни до оскаржуваного рішення.
2. Велика Палата Верховного Суду залишаючи без змін рішення про задоволення позову погодилася з висновком суду першої інстанції, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді слід застосувати норми законодавства в частині визначення обсягу стажу, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При обчисленні стажу, який дає право на відставку, окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402- VIII), положення частини другої цієї статті як стаж, який зараховується додатково.
3. Однак, на моє переконання, такий висновок Великої Палати Верховного Суду є хибним. Вважаю, що Велика Палата Верховного Суду мала скасувати рішення суду першої інстанції та зазначити про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на неефективність обраного позивачкою способу захисту порушених прав.
4. З урахуванням наведеного щодо цих висновків Великої Палати Верховного Суду висловлюю окрему думку виходячи з таких міркувань.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог та відзиву
5. У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВРП, в якому просила:
- визнати протиправним рішення ВРП від 25 березня 2025 року № 611/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Полтавського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» (далі також - Спірне рішення) в частині незарахування позивачці до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності Управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого по 04 грудня 1997 року;
- зобов`язати ВРП ухвалити рішення, яким зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді час роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності Управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого по 04 грудня 1997 року та визначити загальний стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку, з урахуванням часу цієї роботи.
6. ОСОБА_1 на обґрунтування позову твердила, що зазначена робота була безпосередньо пов`язана з керівництвом та контролем за діяльністю судів у підвідомчому Міністерству юстиції України органі на місцях, що відповідало критеріям, установленим законодавством, чинним на час її призначення суддею.
7. Посилалася на положення частини четвертої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (чинного на момент її призначення; далі - Закон № 2862-ХІІ), відповідно до якого до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях. Позивачка наголошувала, що на відповідній посаді вона здійснювала функції, які повністю охоплюються цим нормативним визначенням, що підтверджується, зокрема, Положенням про Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські управління юстиції, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 01 червня 1998 року № 33/5.
8. Наводила правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 591/2397/17, де суд дійшов висновку про те, що робота на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів, а саме консультанта 2-ї категорії по судовій статистиці, консультанта 1-ї категорії по судовій статистиці, головного консультанта по судовій роботі, начальника судового відділу в управлінні юстиції Сумського облвиконкому, підлягали зарахуванню до суддівського стажу.
9. Зазначала, що неправильне обчислення ВРП стажу роботи, що дає право на відставку, призвело до заниження загального стажу роботи позивачки на 9 місяців 23 дні, що, у свою чергу, зменшило розмір щомісячного довічного грошового утримання на 2 відсотки.
10. Отже, метою звернення позивачки до суду є оспорення правильності визначення ВРП стажу для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді.
11. ВРП просила відмовити в задоволенні позову. У відзиві Рада акцентувала увагу на правомірності ухваленого нею рішення про звільнення позивачки з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. ВРП вказувала, що діяла виключно в межах наданих їй повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законодавством України, зокрема статтями 19 та 126 Конституції України, статтею 116 Закону № 1402-VIII та пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).
12. ВРП зазначала, що сукупний стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку, становить 27 років 2 місяці 29 днів, з яких: 23 роки 1 місяць 23 дні - це безпосередня робота на посаді судді, 1 рік 1 місяць 6 днів - на посаді в органах юстиції, безпосередньо пов`язаній з організаційним забезпеченням діяльності судів, а також 3 роки - професійної діяльності у сфері права, що відповідно до чинного законодавства визнається стажем, необхідним для призначення на посаду судді.
13. Наголошувала на необґрунтованості доводів позивачки, які стосуються необхідності зарахування до стажу її роботи періоду з 11 лютого по 04 грудня 1997 року на посаді начальника відділу управління юстиції, оскільки в цей час ОСОБА_1 ще не мала вищої юридичної освіти. ВРП стверджувала, що стаж професійної діяльності у сфері права обчислюється лише після здобуття особою відповідної освіти, яку позивачка отримала лише в лютому 1998 року.
14. Щодо зарахування до стажу ОСОБА_1 періоду її навчання у вищому юридичному закладі ВРП вказувала, що позивачка навчалася заочно, що унеможливлює застосування положень абзацу другого статті 1 Указу Президента України № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», яким передбачено, що до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Установлені судами обставини справи
15. ОСОБА_1 є громадянкою України, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
16. У період з 11 лютого по 04 грудня 1997 року працювала на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України.
17. З 05 грудня 1997 року позивачка була переведена на посаду виконувача обов`язків заступника начальника управління юстиції з організаційного забезпечення діяльності судів та судово-правової реформи Управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України, на якій працювала до 10 січня 1999 року.
18. Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 96/2002 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Октябрського районного суду міста Полтави строком на п`ять років, постановою Верховної Ради України від 5 квітня 2007 року № 878-V обрана на посаду судді цього суду безстроково.
19. Постановою Верховної Ради України від 07 липня 2011 року № 3622-VI ОСОБА_1 обрана на посаду судді Апеляційного суду Полтавської області, а відповідно до Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 переведена на посаду судді Полтавського апеляційного суду.
20. Спірним рішенням ВРП звільнила ОСОБА_1 з посади судді Полтавського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
21. У цьому рішенні встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню:
- стаж роботи на посаді судді з 2 лютого 2002 року до 25 березня 2025 року - 23 роки 1 місяць 23 дні;
- робота на посаді виконувача обов`язків заступника начальника управління юстиції з організаційного забезпечення діяльності судів та судово-правової реформи Управління юстиції в Полтавській області Міністерства юстиції України з 5 грудня 1997 року до 11 січня 1999 року - 1 рік 1 місяць 6 днів;
- стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме стаж роботи на посадах заступника начальника управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України, заступника начальника управління - начальника відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції з 11 січня 1999 року до 2 лютого 2002 року - 3 роки.
22. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку: 27 років 2 місяці 29 днів.
23. Наказом голови Полтавського апеляційного суду від 27 березня 2025 року № 47- 09/20 «Про відрахування зі штату Полтавського апеляційного суду судді ОСОБА_1 » позивачка відрахована зі штату цього суду із займаної посади судді 28 березня 2025 року у зв`язку зі звільненням за її заявою у відставку.
24. ОСОБА_1 не погодилась зі спірним рішенням ВРП у частині незарахування до стажу її роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, часу роботи на посаді, безпосередньо пов`язаній з керівництвом та контролем за діяльністю судів у підвідомчих Міністерству юстиції України органах на місцях, зокрема на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності Управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого по 04 грудня 1997 року, що складає 9 місяців 23 дні, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
25. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 28 травня 2025 року позов задовольнив частково: визнав протиправним та скасував Спірне рішення в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності Управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого до 04 грудня 1997 року. Зобов`язав ВРП повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення її з посади судді Полтавського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності Управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого до 04 грудня 1997 року та ухвалити рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
26. Суд першої інстанції визнав необґрунтованим довід ВРП щодо відмови в зарахуванні періоду роботи з 11 лютого по 04 грудня 1997 року до суддівського стажу з тих підстав, що позивачка на момент проходження служби не мала повної вищої юридичної освіти, оскільки ще навчалася за заочною формою навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого, зазначивши, що абзац другий частини четвертої статті 43 Закону №?2862-ХІІ не містить вимоги щодо обов`язкової наявності вищої юридичної освіти на момент перебування на посаді, пов`язаній з керівництвом та контролем за діяльністю судів, як умови зарахування такого періоду до суддівського стажу. Ключовим критерієм у цьому випадку є зміст виконуваної роботи в контексті повноважень і функціональних обов`язків особи на той момент.
27. Щодо висновку ВРП про те, що посада начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності не належить, на її переконання, до числа посад, які за змістом своєї функціональної спрямованості охоплюються критерієм «керівництво та контроль за діяльністю судів», суд першої інстанції з посиланням на Положення про Міністерство юстиції України, затверджене Указом Президента України від 18 вересня 1996 року № 840/96, зазначив, що компетенція Міністерства юстиції України та його обласних управлінь у спірний період охоплювала ключові аспекти управління та контролю за діяльністю судів. Посада начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності в територіальному управлінні юстиції, яку обіймала позивачка, передбачала безпосереднє забезпечення організаційного функціонування судів на регіональному рівні, що за своїм змістом відповідає критеріям, установленим абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону №2862-ХІІ. Фактичне виконання таких обов`язків підтверджується не лише записами в трудовій книжці, а й системним тлумаченням правової природи зазначеної посади у контексті нормативного акта, що регламентував повноваження Міністерства юстиції України у той період.
28. Крім того, суд першої інстанції зауважив, що ВРП зарахувала до суддівського стажу позивачки період її роботи на посаді виконувача обов`язків заступника начальника управління юстиції, визнавши, що ця посада була пов`язана з керівництвом та контролем за діяльністю судів, отже, на думку суду, аналогічну оцінку слід надати і її попередній посаді - начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності. Як видно з назви цих посад, останні передбачають схожі за змістом і характером функції та повноваження в межах одного і того самого органу - Управління юстиції у Полтавській області, яке є територіальним підрозділом Міністерства юстиції України. Посада начальника відділу відповідно до загальновизнаної ієрархії передувала посаді заступника начальника управління, логічно і функціонально була з нею пов`язана та передбачала виконання завдань того ж самого напряму - організаційного забезпечення діяльності судів.
29. Також суд звернув увагу на те, що період з 05 грудня 1997 року по 10 січня 1999 року, протягом якого позивачка обіймала посаду виконувача обов`язків заступника начальника управління юстиції з питань організаційного забезпечення діяльності судів та судово-правової реформи, був зарахований ВРП до суддівського стажу, хоч, що на той момент позивачка ще не мала завершеної вищої юридичної освіти (освіта здобута лише у лютому 1998 року). Цей факт свідчить про непослідовність позиції ВРП, яка, з одного боку, визнає допустимим зарахування стажу за відсутності освіти у пізніший період, а з іншого - відмовляє в зарахуванні попереднього за часом періоду роботи на аналогічній за змістом посаді, посилаючись саме на відсутність освіти. Така суперечність у підходах до оцінки однотипних обставин свідчить про непослідовне застосування однакових норм до схожих обставин, що є несумісним із принципами рівності та правової визначеності, закріпленими у статтях 8, 19 Конституції України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
30. У зв`язку із цим суд не вбачав наявності правових підстав для диференційованого підходу до зарахування цих періодів роботи до стажу ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку. До того ж суд звернув увагу, що відповідач не навів у спірному рішенні належного обґрунтування, чому один період аналогічної за змістом і спрямуванням трудової діяльності (на посаді заступника начальника управління) був зарахований до стажу, а інший - попередній за часом і змістовно аналогічний - зарахований не був.
31. Наголосив суд першої інстанції і на тому, що з оскарженого рішення ВРП не вбачається, що було надано чітке й зрозуміле обґрунтування причин відмови у зарахуванні періоду роботи позивачки на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності до суддівського стажу. Лише у відзиві на позовну заяву ВРП обмежилась посиланням на відсутність закінченої юридичної освіти у спірний період і загальним твердженням про невідповідність посади, не наводячи аналізу її функціонального змісту, посадових обов`язків чи нормативних актів, що їх регламентують.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи скаржника
32. ВРП подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі закрити. У випадку якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для закриття провадження - ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Щодо доводів про закриття провадження у справі
33. Відповідач передусім висловлює незгоду з ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 травня 2025 року, якою цей суд відмовив у задоволенні клопотання ВРП про закриття провадження у справі.
34. Таку позицію відповідач обґрунтовує тим, щодо повноважень ВРП відноситься лише встановлення факту наявності у судді достатнього стажу для відставки. Натомість розрахунок стажу, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання, належить до виключної компетенції територіальних органів Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) відповідно до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління ПФУ 25 січня 2008 року № 3-1.
35. ВРП зазначає про наявність спору в позивачки з Головним управлінням ПФУ в Полтавській області (справа № 440/4863/25) та посилається на рішення органу пенсійного фонду, яким було відмовлено ОСОБА_1 у врахуванні періодів роботи, які ВРП визнала такими, що входять до стажу. Це, на думку ВРП, доводить, що її рішення не є обов`язковим для пенсійних органів та не породжує юридичних наслідків щодо визначення розміру грошового утримання.
36. ВРП наголошує, що обраний позивачкою спосіб захисту прав шляхом подання позову до ВРП про визнання протиправним та скасування Спірного рішення сам собою не сприяє ефективному відновленню права позивачки щодо належного розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці.
Щодо доводів про суть спірного рішення.
37. Для скасування Спірного рішення по суті апелянт доводить, що робота на посаді, яку обіймала позивачка з 11 лютого до 04 грудня 1997 року в органах юстиції, не може бути визнана такою, що надає право на включення до суддівського стажу, оскільки, по-перше, сфера компетенції органів юстиції (відповідно до Закону УРСР від 05 червня 1981 року № 2022-X «Про судоустрій») була організаційною, а не керівною та контролюючою щодо судової влади, по-друге, після прийняття Конституції України (28 червня 1996 року) органи юстиції не мали законного права здійснювати контроль за діяльністю судів, оскільки це прямо суперечить Конституції України. Формальне перебування в підрозділі «організаційного забезпечення» судової діяльності не є підтвердженням здійснення керівництва або контролю за діяльністю судів. До того ж позивачка, як зазначає відповідач, не надала ВРП письмових документів чи пояснень, які б свідчили про те, що до її функціональних обов`язків належали обов`язки, які безпосередньо пов`язані з керівництвом та контролем за діяльністю судів.
Короткий зміст постанови Великої Палати Верховного Суду
38. Постановою від 27 листопада 2025 року Велика Палата Верховного Суду залишила апеляційну скаргу ВРП без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
39. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства в частині визначення обсягу стажу, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При обчисленні стажу, який дає право на відставку, окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII, положення частини другої цієї статті щодо обчислення стажу, який зараховується додатково.
40. Крім того, абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII установлено можливість зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періодів роботи на інших посадах.
41. До стажу роботи позивачки, що дає право на відставку, слід зарахувати спірний період роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності як такий, що безпосередньо пов`язаний з керівництвом та контролем за діяльністю судів.
42. До того ж ВРП зарахувала до суддівського стажу позивачки період її роботи на посаді виконувача обов`язків заступника начальника управління юстиції, визнавши, що ця посада була пов`язана з керівництвом та контролем за діяльністю судів, на що звернув увагу суд першої інстанції, дійшовши висновку, що аналогічну оцінку слід надати і її попередній посаді - начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності. Суд слушно зауважив, що обидві посади передбачають схожі за змістом і характером функції та повноваження в межах одного і того самого органу - Управління юстиції у Полтавській області, яке є територіальним підрозділом Міністерства юстиції України. Посада начальника відділу передувала посаді заступника начальника управління, логічно і функціонально була з нею пов`язана та передбачала виконання завдань того ж самого напряму - організаційного забезпечення діяльності судів.
43. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що Спірне рішення в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності Управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого до 4 грудня 1997 року ухвалене внаслідок помилкового застосування норм матеріального права, та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.
44. Велика Палата Верховного Суду не погодилась і з доводами апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.
45. Проаналізувавши пункт 4 частини другої статті 5 КАС України, частини першу та четверту статті 55 Закону № 1798-VIII, частину першу, третю статті 116 Закону № 1402-VIІІ, пункт 16.3 глави 16 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ВРП, ухвалюючи рішення щодо заяви судді про відставку, має встановити наявність чи відсутність у цього судді передбаченого статтею 137 Закону № 1402-VIІІ стажу роботи, що дає право бути звільненим за пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України.
46. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд першої інстанції слушно зауважив, що рішення ВРП в частині обчислення відповідного стажу роботи ОСОБА_1 безпосередньо впливає на розмір грошового утримання судді у відставці, правовідносини, що виникли між сторонами, та сформовані позивачкою вимоги утворюють предмет публічно-правового спору, а тому немає підстав для закриття провадження у справі, на чому наполягала Рада.
47. Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що Спірне рішення в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності Управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого до 4 грудня 1997 року ухвалене внаслідок помилкового застосування норм матеріального права, та відхилила доводи апеляційної скарги в цій частині.
48. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді слід застосувати норми законодавства в частині визначення обсягу стажу, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При обчисленні стажу, який дає право на відставку, окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII, положення частини другої цієї статті щодо обчислення стажу, який зараховується додатково.
49. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII установлено можливість зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періодів роботи на інших посадах.
50. З урахуванням зазначеного Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що Спірне рішення в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності Управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого до 4 грудня 1997 року ухвалене внаслідок помилкового застосування норм матеріального права та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.
51. Отже, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ВРП, ухвалюючи рішення щодо заяви судді про відставку має встановити наявність чи відсутність у цього судді передбаченого статтею 137 Закону № 1402-VIІІ стажу роботи, що дає право бути звільненим за пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України.
52. У справі, що розглядається, Рада не тільки встановила, як того вимагає закон, наявність у ОСОБА_1 зазначеного стажу, а й вдалася до аналізу та деталізації часу роботи позивачки на посадах, передбачених абзацом другим частини четвертої статті Закону № 2862-ХІІ, надавши своє тлумачення окремим його нормам.
Щодо обсягу повноважень ВРП визначати стаж роботи на посаді судді
53. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
54. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України).
55. Згідно зі статтею 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя».
56. Такі повноваження і порядок визначені у пункті 6 частини першої статті 3, частинах першій та четвертій статті 55 Закону № 1798-VIII.
57. За частиною першою статті 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
58. Отже, системний аналіз наведених норм свідчить, що ВРП, приймаючи рішення щодо заяви судді про відставку, у межах своїх повноважень має встановити наявність чи відсутність у судді двадцятирічного стажу роботи.
59. Подібний підхід неодноразово був застосований у низці рішень ВРП, прийнятих за наслідками розгляду заяв суддів про відставку (див., зокрема, рішення від 25 червня 2020 року № 1969/0/15-20, від 03 та 17 грудня 2020 року № 3383/0/15-20 та № 3502/0/15-20, від 11 березня 2021 року № 608/0/15-21, від 09 та 14 вересня 2021 року № 1964/0/15-21 та № 1978/0/15-21, від 23 грудня 2021 року
№ 2359/0/15-21, від 25 січня 2022 року № 71/0/15-22, від 17 лютого 2022 року № 139/0/15-22, № 138/0/15- 22, та № 136/0/15-22, від 22 лютого 2022 року № 150/0/15-22, від 21 лютого 2023 року № 94/0/15-23 тощо).
60. Вважаю, що застосування ВРП такого усталеного, як показує наведений вище аналіз її рішень, підходу до вирішення питання щодо відставки судді (встановлення достатності стажу судді для відставки), на відміну від того, що був застосований в оскаржуваному рішенні від 25 березня 2025 року № 611/0/15-25, цілком узгоджується з наведеними вище нормами законодавства, якими урегульовано порядок розгляду заяв про відставку судді, та не зумовлювало необхідності звернення заінтересованих осіб до суду для оспорювання визначеного (зафіксованого) ВРП в рішенні стажу роботи судді.
61. Будь-які передумови, щодо зміни порядку розгляду заяв про відставку судді, зокрема зміна законодавчого регулювання питання щодо відставки судді та нормативного закріплення обов`язку ВРП стосовно визначення конкретного стажу професійної діяльності судді у сфері права на момент прийняття рішення про відставку, наразі відсутні.
62. Звертаю увагу, що Закон № 1402-VIII не вимагає від ВРП під час розгляду нею заяви судді про звільнення з посади у відставку визначати (фіксувати) в рішенні конкретний стаж професійної діяльності судді у сфері права.
63. Подібний підхід ВРП (визначення у рішенні про звільнення судді конкретного стажу судді), на моє переконання, не можна вважати обґрунтованим як з погляду узгодженості його з вимогами закону, так і доцільності, адже надалі має наслідком на практиці виникнення нових спорів вже власне з ВРП, що мало місце у цій справі, ухвалені рішення в яких не є підставою для визначення ПФУ розміру довічного грошового утримання.
64. До того ж непослідовний (взаємосуперечливий) підхід ВРП до розгляду заяв суддів про відставку, зокрема щодо визначення достатності стажу судді для відставки, не відповідає одному з основоположних аспектів верховенства права - принципу правової (юридичної) визначеності.
65. Повністю поділяючи стурбованість суддівського корпусу щодо можливих зловживань органів ПФУ та необхідності оскарження їхніх дій під час призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зауважую, що наразі за чинним законодавством усі питання встановлення розміру довічного грошового утримання судді належать до повноважень ПФУ.
66. Так, саме ПФУ як орган виконавчої влади реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (пункт 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280;(далі - Положення № 280).
67. Згідно з підпунктом 6 пункту 4 Положення № 280 ПФУ відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.
69. Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку № 3-1 у редакції, чинній станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення ВРП, судді у відставці, за наявності стажу роботи, що дає право на відставку, призначається щомісячне довічне грошове утримання.
70. Згідно з абзацом першим пункту 2 розділу I Порядку № 3-1 заява про призначення / перерахунок щомісячного довічного грошового утримання (додаток 1) подається до територіального органу Пенсійного фонду України суддею особисто або через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.
71. Пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 3-1 визначено, що до заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання додаються, зокрема:
1) копія рішення ВРП про звільнення судді з посади;
2) документи про страховий стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637;
3) довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду) / довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України (додаток 3) (далі - довідка про винагороду судді Конституційного Суду України), видана судом, з якого суддя вийшов у відставку, або Конституційним Судом України (далі - відповідний суд), з урахуванням суддівської винагороди (винагороди судді) судді, який працює на відповідній посаді;
4) розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання (додаток 4) (абзаци перший та сьомий
пункту 2 розділу II Порядку № 3-1);
5) документи, що засвідчують особливий статус особи:
- посвідчення учасника війни, учасника бойових дій, постраждалого учасника Революції Гідності (в період до видачі посвідчення - довідка, видана структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за місцем проживання), особи з інвалідністю внаслідок війни, члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, члена сім`ї загиблого, документи,
що підтверджують наявність заслуг, передбачених статтею 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (для підвищення пенсії
згідно зі статтями 12-161 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»);
- документи, що засвідчують статус особи, яка має особливі заслуги перед Батьківщиною (для підвищення пенсії згідно зі статтею 9 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні»), або документи, що підтверджують особливі заслуги перед Україною (для встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною відповідно до Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною");
- посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для встановлення додаткової пенсії згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»);
- посвідчення жертви нацистських переслідувань (для встановлення підвищення згідно із Законом України «Про жертви нацистських переслідувань»).
72. Отже, за змістом додатка 4 до Порядку № 3-1 розрахунок стажу роботи судді здійснюється відповідним судом на день видання наказу про відрахування судді зі штату суду. Такий розрахунок має бути підписаний головою суду, головним бухгалтером і має містити відтиски штампу та печатки суду.
73. Тож, на моє переконання, положення Закону № 1798-VIII та Порядку № 3-1 свідчать, що обов`язок здійснити розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, покладений на суд, у штаті якого працював суддя до відставки.
74. Водночас ПФУ при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання зобов`язаний брати до уваги документи, визначені пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 3-1, тоді як на ВРП покладено повноваження лише встановити наявність у судді двадцятирічного стажу роботи для ухвалення цим органом рішення за заявою судді про його / її відставку.
75. Звертаю увагу, що жоден нормативно-правовий акт не містить положень, які визначали б висловлений у рішенні ВРП про звільнення судді у відставку висновок про стаж судді як підставу для зарахування трудового стажу та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
76. З урахуванням наведеного вважаю, що Велика Палата Верховного Суду під час перегляду цієї справи мала виснувати, що до повноважень ВРП віднесено лише встановлення наявності у судді двадцятирічного стажу роботи для ухвалення цим органом рішення за заявою судді про його / її відставку.
Щодо належності обраного позивачкою способу захисту порушених прав
77. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
78. Тобто завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19).
80. Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності.
81. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність - можливість за наслідком застосування способу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.
83. Отже, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто має забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18).
84. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення, це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Інакше кажучи, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Саме в такому значенні слід розуміти ефективний захист порушених прав особи.
85. У справі, яка розглядалася, предметом оскарження є рішення ВРП від 25 березня 2025 року № 611/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Полтавського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» в частині незарахування позивачці до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності Управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого по 4 грудня 1997 року, що зменшило розмір щомісячного довічного грошового утримання на 2 %.
86. Однак, на моє переконання, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту стверджуваного нею порушеного права не відповідає критерію ефективності.
87. Вважаю, що задоволення позову ОСОБА_1 не приведе до відновлення її права, про порушення якого вона стверджує, оскільки у неї фактично наявний спір з ПФУ, в межах якого має визначатися стаж судді.
88. Обрання позивачкою неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)].
89. Вважаю, що Велика Палата Верховного Суду мала скасувати рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з огляду на відсутність повноважень у ВРП визначати (фіксувати) конкретний стаж професійної діяльності судді у сфері права при звільненні судді у відставку та неефективність обраного способу захисту порушеного права позивачки.
Суддя: О. О. Банасько