Справа № 400/9311/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року справа №400/9311/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 р. у справі № 400/9311/24 (головуючий І інстанції Є.О. Кисельова ) за позовом Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі,-

ВСТАНОВИВ:

Донецький державний університет внутрішніх справ (далі позивач, ДДУВС) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив:

- стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Донецького державного університету внутрішніх справ на рахунок Державна казначейська служба України вартість його утримання в Донецькому державному університеті внутрішніх справ у сумі 213948,42 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року задоволено позовні вимоги, а саме суд:

Стягнув з ОСОБА_1 на користь Донецького державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з його утриманням в Донецькому державному університеті внутрішніх справ у розмірі 213948,42 грн. (двісті тринадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім гривень 42 копійки).

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість висновків суду, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що під час проходження служби у ВП №1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області відповідач проживав у м. Миколаїв, не за вказаною адресою у позовній заяві, так і не вказаною адресою у судовому рішенні ( АДРЕСА_1 .). Місцем реєстрації є адреса: АДРЕСА_2 (окупована територія), а місцем проживання відповідно до рапорту на ім`я начальника ГУНП в Миколаївській області С. Махна у м. Миколаїв є адреса: АДРЕСА_3 (про дану інформацію було відомо як Позивачу, так і третій стороні у справі, так і суду, оскільки даний рапорт міститься у матеріалах судової справи).

Таким чином, направлення судових повідомлень на невірну адресу, свідчить про те, що позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не мав можливості взяти участь у судовому процесі та захистити свої права й інтереси.

Окрім того, відповідач вимушений через відсутність житла та інші складні життєві обставини переїхати до м. Івано-Франківська. Факт його переміщення та перебування на новому місці проживання підтверджується Довідкою від 19.03.2024 № 2615- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Після чого, у подальшому, виконуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, попри свій немобілізаційний вік (22 роки), добровільно підписав контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу.

На момент прийняття рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі №400/9311/24 19.02.2025, так і на момент набрання ним законної сили: 22.03.2025 року, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію російської федерації проти України, перебуваючи на території Донецької області.

Також у резолютивній частині рішення йдеться про задоволення адміністративного позову Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 , як і по тексту судового рішення (24.02.2002 року народження, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), відповідачем є ОСОБА_1 , тобто зовсім іншою особою.

Також скаржник зазначає, що пунктом 3 розділу ІІ контракту укладеного ОСОБА_1 та Луганським державним університетом внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка передбачено, що в разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції в період навчання на заочній формі та протягом трьох років після закінчення навчання особа (відповідач) зобов`язується відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», відповідач відшкодовує витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі.

Позивачем повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати направлено відповідачу засобами поштового зв`язку 03.09.2024.

Так, ОСОБА_1 не було порушено умов контракту щодо обов`язкового відпрацювання трьох років після закінчення навчання, а суду першої інстанції не було цього відомо, у силу того, що ОСОБА_1 не було відомо про розгляд справи, що фактично унеможливлювало здійснити таке повідомлення суду про наявні правові підстави, які спростовують позовні вимоги за вище наведених обставин.

У зв`язку із чим скаржник , вважає за доцільне нижче навести правові підстави для відмови у задоволенні позову, зокрема щодо належного виконання ОСОБА_1 обов`язку трирічного відпрацювання після закінчення навчання, а також відсутності передбачених законодавством та умовами контракту підстав для відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти, виходячи із наступного.

Наказом начальника головного управління національної поліції в Миколаївський області від 01.03.2024 № 181 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Національній поліції України на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 01.03.2024.

При цьому, пунктом 9 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року №261 визначено, що стягнення суми витрат припиняється в разі: поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу; повторного прийняття особи на службу в поліцію.

ОСОБА_1 , був 01.03.2024 звільнений зі служби відповідно до вказаного наказу ГУНП у Миколаївській області (№ 181 о/с), тобто до спливу трьох років, проте з 28.10.2024 прийнятий на військову службу у військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України МВС України, де її проходить по даний час.

Оскільки ОСОБА_1 на час розгляду судом справи судом першої інстанції, як і по теперішній час - проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України МВС України (Національна поліції України та Національна гвардія України входять до одної і тієї ж структури МВС України), де виконує правоохоронні функції держави спрямовані на виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій, що є схожими за функціями зі службою в органах поліції по охороні прав і свобод людини та інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, забезпеченні публічної безпеки і порядку, а тому на думку скаржника, стягнення суми витрат припиняється в силу положень пункту 9 Порядку № 261, оскільки за вимогами статті 2 Закону № 3781-ХІІ органи поліції та Національної гвардії України відносяться до правоохоронних органів, на які за Конституцією і законами України покладено здійснення правоохоронних функцій, тому відмови від подальшого проходження служби в правоохоронному органі фактично не відбулось.

Крім того, повідомлення визначене у Порядку № 261 може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Саме із відмовою особи добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з навчанням, законодавцем пов`язано можливість звернення вищого навчального закладу, у якому навчалася особа, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

У свою чергу, лише обізнаність ОСОБА_1 з обов`язком відшкодувати такі витрати не може вважатися достатньою підставою для стягнення таких у визначеній позивачем сумі в судовому порядку.

Проте, ОСОБА_1 не ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з організацією навчання, а покликання позивача на направлення відповідного повідомлення не підтверджено належними та допустимими доказами. Зокрема, відсутні відомості про вручення ОСОБА_1 такого повідомлення особисто чи шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення за адресою його реєстрації. При цьому, адреса, на яку позивач нібито направляв таке повідомлення АДРЕСА_2 з 2022 року є тимчасово окупованою територією РФ, що унеможливлює фактичне отримання будь-якої кореспонденції за цією адресою. Таким чином, позивачем не дотримано передбаченого пунктом 5 Порядку № 261 алгоритму дій, що унеможливлює визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що на виконання ухвали від 07 жовтня 2024 року у справі № 400/9311/24 Університет просив долучити до матеріалів справи докази направлення копії позову разом з додатками ОСОБА_1 за адресою його фактичного проживання (вказана у послужному списку ОСОБА_1 , долученого до матеріалів справи): АДРЕСА_4 , оскільки населений пункт, де він офіційно зареєстрований, а це: АДРЕСА_2 , перебуває під тимчасовою окупацією збройними силами російської федерації, починаючи з 2022 року.

Позивачем до Луганського окружного адміністративного суду було надано клопотання про долучення доказів, згідно з яким просив приєднати до матеріалів справи № 400/9311/24 конверт із відміткою Укрпошти про направлення та повернення листа № 4577/07-2024 від 27 серпня 2024 року, що надсилався ОСОБА_1 за місцем його фактичного проживання.

У листі від 27 серпня 2024 року № 4577/07-2024 повідомлялося ОСОБА_1 , що він зобов`язаний відшкодувати протягом 30 діб з моменту отримання цього листа витрати, пов`язанні з його утриманням в ДонДУВС, або звернутися протягом 10 днів до відділу юридичного забезпечення Університету для укладання Договору про розстрочення платежу витрат на утримання.

З метою належного виконання Університетом своїх обов`язків та з метою дотримання алгоритму дій, передбаченого Порядком № 261, рекомендоване повідомлення було направлено за останнім відомим ДонДУВС місцем фактичного проживання ОСОБА_1 , тобто - АДРЕСА_4 , яка була зазначена в його послужному списку.

ОСОБА_1 був звільнений зі служби в Національній поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 ЗУ «Про Національну поліцію» відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 03 березня 2024 року № 181 о/с, а вступив до лав Національної гвардії МВС України лише 28 жовтня 2024 року, тобто більш, ніж через півроку з моменту його звільнення.

Зі змісту наведених раніше положень Порядку № 261, насамперед п. п. 1, 5, 6, вбачається, що відрахований курсант або звільнений поліцейський, що не відпрацював 3 роки в Національній поліції України повинен негайно забезпечити виконання обов`язків, взятих на себе під час вступу до закладу вищої освіти, що здійснює підготовку поліцейських та вступу на службу до органів поліції

Зі змісту матеріалів справи та інформації, викладеної в апеляційній скарзі, можна констатувати, що ОСОБА_1 був звільнений з поліцейської служби в Головному управлінні Національної поліції у Миколаївській області в статусі лейтенанта поліції, а в подальшому прийнятий на військову службу до військової частини № НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Отже, з моменту зарахування до Луганського державного університету імені Е. О. Дідоренка (правонаступником якого є ДонДУВС), відповідач був прийнятий на службу до Національної поліції (спочатку до Головного управління Національної поліції у Луганській області, а потім до Головного управління Національної поліції у Миколаївській області), як рядовий поліції, де він пропрацював безпосередньо до 01 березня 2024 року, звільнившись за власним бажанням.

Від відповідача надійшли додаткові пояснення.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції апелянт виконував свій конституційний обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, проходячи військову службу у Національній гвардії України за контрактом, укладеним добровільно попри немобілізаційний вік (22 роки).

Крім того, направлення кореспонденції на адресу, якої апелянт ніколи не мав ( АДРЕСА_1 ), підтверджує неналежне повідомлення.

Адреса ж офіційної реєстрації с. Тишківка, Луганська область з 2022 року перебуває на тимчасово окупованій території, що унеможливлює будь-яке листування.

У матеріалах особової справи апелянта містився його рапорт із зазначенням фактичного місця проживання у АДРЕСА_3 ), проте університет не скористався цими достовірними даними.

Також, апелянт не ухилявся від служби у правоохоронному органі, а лише продовжив її в іншій структурі системи МВС Національній гвардії України, яка відповідно до статті 2 Закону № 3781-XII «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» також належить до правоохоронних органів. Функції обох структур Національної поліції та Національної гвардії ідентичні за суттю: забезпечення публічної безпеки, захист прав і свобод громадян, боротьба зі злочинністю, охорона громадського порядку. Отже, перехід до іншого підрозділу системи МВС не є відмовою від проходження служби у правоохоронному органі, а тому не може тягнути за собою негативних наслідків у вигляді стягнення коштів.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями паспорту громадянина України, картки фізично особи-платника податків, довідки про реєстрацію місця проживання.

15.08.2019 між ОСОБА_1 та Луганським державним університетом внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка укладено контракт №47/19 про здобуття освіти за спеціальністю 081 Право у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських. Пунктом 3 розділу ІІ даного контракту передбачено, що в разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції в період навчання на заочній формі та протягом трьох років після закінчення навчання особа (відповідач) зобов`язується відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до частини 4 статті 74 Закону України Про Національну поліцію, відповідач відшкодовує витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі.

Згідно з п. 3 розпорядження КМУ від 16.12.2022 № 1143-р Про реорганізацію Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка реорганізовано та установлено, що Донецький державний університет внутрішніх справ є правонаступником майна, прав та обов`язків Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1143-2022-%D1%80#Text).

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 03.03.2024 № 181 о/с, відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію звільнено за служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 12.02.2024 та довідка розрахунок ГУНП від 14.02.2024 № 123 суми коштів, яка має бути сплачена для відшкодування вартості предметів однострою користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився.

03.09.2024 відповідачу направлено повідомлення від 27.08.2024 № 4577/07-2024 про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі протягом 30 діб з моменту отримання цього повідомлення витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі у повному розмірі за весь період фактичного навчання за реквізитами вищого навчального закладу та у розмірі відповідно до довідки-розрахунку вищого навчального закладу, який здійснював підготовку поліцейського.

Згідно із довідкою про розрахунок витрат на утримання курсанта ОСОБА_1 за період з 15.08.2019 по 12.04.2023 навчання у Донецькому державному університеті внутрішніх справ вартість фактичних витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі, становить за 2019-2023 навчальний рік 213948,42 грн, в т.ч.: грошове забезпечення 72258,04 грн; речове забезпечення 35058,54 грн.; продовольче забезпечення 83607, 00 грн., медичне забезпечення 1017,38 грн., комунальні витрати 22007,46 грн.

На час звернення позивача із позовом відповідач витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання не відшкодував.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ст. 72 Закону України «Про Національну поліцію» професійне навчання поліцейських складається з: 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності. Порядок, організацію та терміни проведення професійного навчання визначає Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно з ч. 2 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 5 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

2.04.2017 постановою Кабінету Міністрів України №261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок №261), який визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, зокрема, дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Пунктом 2 Порядку №261 визначено, що витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Типову форму контракту затверджує МВС.

При цьому, згідно із положеннями п. 3 Порядку №261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.

Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.

Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.

На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Згідно п.п. 4, 5 Порядку №261 витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.

Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.

Відповідно до п. 8 Порядку №261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Згідно з п.9 Порядку №261 стягнення суми витрат припиняється в разі: поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу; повторного прийняття особи на службу в поліцію.

Якщо таке поновлення здійснено після відкриття виконавчого провадження щодо відшкодування витрат, стягнення їх суми припиняється на підставі вимоги стягувача.

Згідно статті 1 Закону України від 13.03.2014 № 876-VII «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

За положенням п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону, військовослужбовці Національної гвардії України з метою виконання покладених на Національну гвардію України завдань мають право у разі залучення до виконання завдань з охорони громадської безпеки і порядку здійснювати превентивні та поліцейські заходи примусу відповідно до Закону України "Про Національну поліцію".

Наказом начальника головного управління національної поліції в Миколаївський області від 01.03.2024 № 181 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Національній поліції України на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 01.03.2024.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) № 313 від 28.10.2024 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини як солдата, прийнятого на військову службу за контрактом.

Також довідкою №858 від 06.08.2025 підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно проходить службу у ВЧ НОМЕР_2 НГУ з 28.10.2024 по даний час.

Таким чином, оскільки відповідач на час розгляду судом справи проходить військову службу у Військовій частині Національної гвардії України, Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій, суд дійшов висновку, що відмови відповідача від подальшого проходження служби в правоохоронному органі фактично не відбулось, відтак, підстави для відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами навчання відсутні.

Також, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд у справах № 560/1389/20 (постанова від 21 січня 2021 року), № 420/9694/20 (постанова від 21 грудня 2021 року), вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною заявою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

За таких обставин, право на звернення суб`єкта владних повноважень до суду із цим позовом про стягнення грошових коштів могло були реалізоване лише після закінчення тридцятиденного строку для добровільного відшкодування витрат на навчання відповідача.

Верховний Суд неодноразово акцентував увагу на тому, що право на звернення до суду у позивача (вищого навчального закладу) у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Аналогічний підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справах № 340/685/19 30 вересня 2019 року, № 140/721/19 від 10 жовтня 2019 року, № 320/7233/19 від 28 травня 2021 року, № 420/24331/21 від 23 березня 2023 року, № 400/4280/20 від 06 квітня 2023 року, №400/4281/20 від 11 травня 2023 року, № 420/20386/23 від 11 квітня 2024 року,

Саме із відмовою особи добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні з позовом зазначив місце проживання відповідача як АДРЕСА_5 . На цю ж адресу вперше позивачем було направлено позовну заяву.

Відповідно до рапорту відповідача та його послужного списку місце проживання відповідача є АДРЕСА_4 .

Матеріали справи містять лист-повідомлення від 27.08.2024 позивача на адресу відповідача АДРЕСА_4 про відшкодування витрат (а.с.16).

При цьому матеріали справи не містять доказів направлення вказаного повідомлення на адресу відповідача.

Так позивач та суд першої інстанції в своєму рішенні посилався на те, що 03.09.2024 відповідачу направлено повідомлення від 27.08.2024 № 4577/07-2024 засобами поштового зв`язку, яке повернуто адресанту 23.09.2024 за закінченням терміну зберігання, що підтверджується копією конверта, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та довідкою про причини повернення Ф.20.

Проте, позивачем до суду було подано клопотання про долучення доказів до якого було додано, зокрема, файл - Копія конверту з відміткою про відправлення (та повернення).pdf. Зі змісту якого вбачається, що позивачем надана відсканована лицьова частина конверта на якому дописано під адресою відправника 4577/07-2024 та допис 23/09, зазначене не дає можливість ідентифікувати належність вказаного конверту саме до повідомлення від 27.08.2024 № 4577/07-2024 та дату його надіслання липень чи вересень 2024 року.

Також суд звертає увагу, що у вказаному повідомленні не визначено строк, протягом якого відповідач має здійснити добровільне відшкодування витрат.

Тобто не зважаючи на те, що позивачеві була відома адреса фактичного місця проживання відповідача, доказів направлення такого повідомлення матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що навіть у разі незгоди відповідача із сумою та необхідністю її відшкодувати, не дає підстав вважати, що відбулось порушення прав позивача до закінчення 30-денного терміну, оскільки відповідач, одночасно заявивши незгоду із відшкодуванням у визначений строк у повідомленні, не обмежений у встановлений строк здійснити відповідне відшкодування в добровільному порядку.

Позивач не обмежений був повторно звернутись до суду після закінчення визначеного 30-денного строку на добровільне відшкодування відповідачем коштів.

За встановлених обставин у цій справі, на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений строк для досудового врегулювання спору.

Таким чином, звернення до суду із цим позовом до закінчення 30-денного строку на добровільне відшкодування відповідачем коштів, було передчасним.

Відтак в обсязі встановлених у цій справі обставин та зважаючи на наведені мотиви, колегія суддів прийшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача спірних витрат.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року справа №420/24331/21, від 30 вересня 2025 року справа № 520/27185/21, від 19.11.2020 у справі № 560/1341/19, від 24.02.2021 у справі № 420/4661/19, від 30 вересня 2025 року справа № 520/27185/21.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 р. у справі № 400/9311/24 задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 р. у справі № 400/9311/24 скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 11 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко