Справа № 398/3562/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 398/3562/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 липня 2025 року в адміністративній справі №398/3562/25 (головуючий суддя першої інстанції - Москалик В.В.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 11.06.2025 року звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 №325 від 01.05.2025 року, якою його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 25000 грн..

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Змінено захід стягнення в межах санкції частини третьої статті 210-1 КУпАП, застосований до ОСОБА_1 відповідно до постанови №325 від 01.05.2025 року у справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, визначивши суму штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а справу закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що був виключений з військового обліку, як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, тому відповідно до статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є звільненим від виконання військового обов`язку, як особа, що в силу закону вважається непридатною до проходження військової служби.

Відповідач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року та з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має статус військовозобов`язаного та перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

28.04.2025 року провідним спеціалістом відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 відносно позивача складено протокол №325 про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, із зазначенням суті правопорушення: військовозобов`язаний ОСОБА_1 28.04.2025 року був запрошений до ІНФОРМАЦІЯ_2 для перевірки облікових даних, під час якої встановлено, що в особливий період, введений на території України відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовіку та мобілізацію, а саме абз.3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким визначено, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. В свою чергу позивач 28.04.2025 року після уточнення даних, отримавши направлення для проходження військово-лікарської комісії №1643 від 28.04.2025 року та будучи попередженим про відповідальність за відмову від проходження вказаної комісії, та ознайомленим з порядком проходження військово-лікарської комісії, з наслідками ухилення від її проходження, відмовився від її проходження, що було зафіксовано шляхом складання акта відмови від проходження комісії від 28.04.2025 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 за №325 від 01.05.2025 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Крім зазначених вище в протоколі обставин правопорушення, в постанові зазначено, що обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, не встановлено. Обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, є вчинення правопорушення за інших надзвичайних обставин, а саме в особливий період. Враховуючи, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, приймаючи до уваги відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих обставин, на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 25000 грн..

Згідно копії військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого 23.05.1996 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знятий з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 02.07.2007 року.

Згідно копії вироку Олександрійського міського суду від 19.07.2001 року, ОСОБА_1 засуджено за частиною другою статті 140 КК України та йому призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Згідно копії вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.04.2002 року ОСОБА_1 засуджений за частиною першою статті 309 КК України та йому призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

Згідно копії вироку Олександрійського міського суду від 08.06.2010 року ОСОБА_1 засуджений за частиною другою статті 309, частиною другою статті 307 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Згідно витягу з «Резерв+» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не військовозобов`язаний, звання рядовий, ВОС 738037, номер в реєстрі «Оберіг» 5, дані уточнено 01.10.2024 року, оформлено 05.10.2024 року, дійсний до 05.10.2025 року.

Згідно з оновленим витягом з «Резерв+» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовозобов`язаний, звання рядовий, ВОС 738037, номер в реєстрі «Оберіг» 5, дані уточнено 01.10.2024 року, оформлено 30.04.2025 року, дійсний до 30.04.2026 року.

Не погодившись з постановою про застосування штрафу, позивач оскаржив таку постанову до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232) закріплено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232).

За приписами частини третьої статті 1 Закону №2232, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно частини сьомої статті 1 Закону №2232 виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 КУпАП) крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною першою статті 210 КУпАП встановлено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписами частини третьої статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період у вигляді накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною другою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався указами Президента України та діє станом на день прийняття цієї постанови.

Відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 7113 від 03 березня 2022 року, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21 жовтня 1993 року оголошено загальну мобілізацію, в тому числі і на території Донецької області.

Згідно абзацу п`ятого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період, це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Положеннями вимог частини першої, абзацу 6 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», пункту 1 додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачено, що громадяни зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Абзацом 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Згідно з абз. 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Згідно із вимогами частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Пунктом 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року, встановлено, що резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ.

Відповідно до п.6 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, що діяла до 18.05.2024 року) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-IX (далі по тексту - Закон №3633-IX), який набув чинності 18.05.2024 року, статтю 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в новій редакції.

Зокрема, відповідно до п.2 частини першої цієї статті взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних, зокрема, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань. При цьому вилучено п.6 частини шостої цієї статті про виключення з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки громадян України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

В обґрунтування наявності поважних причин, щодо не перебування на військовому обліку, позивач посилається на те, що раніше був засудженим до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, тому відповідно до положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що діяла до 18.05.2024 року, був виключений з військового обліку, що підтверджується витягом з додатку «Резерв +» станом на 05.10.2024 року.

Закон № 3633-IX та Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року, не врегульовують порядок взяття на військовий облік осіб, які були виключені з військового обліку на підставі п.6 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Разом з тим, вилучення положень п.6 частини шостої статті 37 цього Закону про виключення з військового обліку громадян, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, означає, що зазначені особи є військовозобов`язаними.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з витягом з додатку «Резерв +» станом на 30.04.2025 року ОСОБА_1 значиться військовозобов`язаним.

З огляду на викладене, щодо доводів позивача про незаконне, на його думку, притягнення до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою за відмову від проходження ВЛК, суд першої інстанції вірно визначив їх необґрунтованими з огляду на наявний обов`язок проходження військовозобов`язаними медичного огляду для придатності до військової служби, встановлений вищевказаними нормативними актами.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з частиною другою статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Разом із тим, КУпАП не встановлює жодних наслідків недотримання цього строку особою, яка склала протокол, а тому зазначене процесуальне порушення не тягне за собою протиправності винесеної постанови.

Також чинний КУпАП не містить приписів щодо визначення відповідальної особи на складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210 КУпАП.

Наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 року №3 затверджено Інструкцію зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вказаної Інструкції, протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. За наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами.

З урахуванням наведеного, постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 винесена уповноваженою на те посадовою особою згідно з положеннями статті 235 КУпАП, тому при прийнятті постанови у справі про адміністративне правопорушення посадова особа діяла в межах повноважень, визначених Законом.

Судом першої інстанції обгрунтовано змінено захід стягнення в межах санкції частини третьої статті 210-1 КУпАП, застосований до ОСОБА_1 відповідно до постанови №325 від 01.05.2025 року у справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, визначивши суму штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 липня 2025 року в адміністративній справі №398/3562/25 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 липня 2025 року в адміністративній справі №398/3562/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко