Справа № 200/6562/25
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року Справа№200/6562/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить скасувати рішення про відмову у призначення пенсії та зобов`язання зарахувати період відбування покарання до страхового стажу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, проте отримав відмову в зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Відповідачем не враховано до страхового стажу період роботи під час відбуття покарання за вироком суду. Позивач зазначає про протиправність прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки офіційно працював у виправній колонії, на підставі чого просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 01 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. До основних засад судочинства відноситься, зокрема, розумний строк розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до наведених норм, враховуючи здійснення судочинства в умовах збройної агресії проти України та періоди відпустки, тимчасової непрацездатності та відрядження головуючого у справі, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у наданому відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що рішення про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного стажу є обґрунтованим та прийнято відповідно до вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_2 .

06.05.2025 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву з доданими документами щодо призначення пенсії за віком розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та прийнято рішення № 50 від 13.05.2025 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідно стажу роботи не менше 32 роки передбаченого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Оскарженим рішенням встановлено:

вік позивача 60 років.

Страховий стаж позивача 18 років 03 місяця 01 день. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи.

Відповідно до довідки № 143100 Державного департаменту України з питань виконання покарань позивач відбував покарання в Полицькій виправній колонії Рівненської області № 76 в період з 21.10.1993 по 11.03.2005, засудженому вироком Івано-Франківського обласного суду від 24.05.1994 по ст. 93 п. «е», «ж» ст.117 ч. 4, 42 КК України до 15 років позбавлення волі.

Згідно з довідкою ДУ «Полицька виправна колонія № 76» від 13.06.2025 № 10/2546, нарахування та сплата єдиного соціального внеску на заробітну плату ОСОБА_1 за період відбуття покарання не проводилась.

Вважаючи протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії позивач звернувся до суду з цим позовом, так як під час відбуття покарання офіційно працював.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058-IV).

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 21 Закону № 1058-IV, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 50 Виправно-трудового кодексу України, прийнятого Верховною Радою УРСР 23.12.1970, який діяв на час відбування кримінального покарання позивачем та втратив чинність з 01.01.2004, було передбачено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.

Відповідно до статті 51 вказаного Виправно-трудового кодексу України, особи, які втратили працездатність під час відбування покарання, після звільнення їх від покарання мають право на пенсію і на компенсування шкоди у випадках і в порядку, встановлених законодавством України.

Доказів того, що під час відбування покарання сталася втрата працездатності, позивач ні до пенсійного органу, ні до суду не надав.

Відповідно до частин 1, 3 статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004, засуджені мають право на загальних підставах на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законом. Час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії після звільнення за умови сплати ними страхових внесків до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, передбачених законодавством.

Тож, лише починаючи з 01.01.2004 законодавцем передбачено можливість зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі за наявності сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата особою страхових внесків протягом такого періоду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 211/3009/17 та від 11 грудня 2018 року у справі № 326/1422/16-а (2-а/326/40/2016).

За період роботи позивача під час відбування покарання, страхові внески не сплачувались, що підтверджується довідкою ДУ «Полицька виправна колонія № 76» від 13.06.2025 № 10/2546.

Посилання позивача на те, що наведена довідка підтверджує факт його роботи під час відбуття покарання, суд відхиляє, оскільки за своїм змістом довідка від 13.06.2025 № 10/2546 відомостей про роботу позивача взагалі не містить.

Жодних доказів роботи під час відбуття покарання матеріали справи не містять.

Через відсутність не лише сплати страхових внесків, але і взагалі встановленого факту роботи позивача під час відбуття покарання, суд відхиляє доводи позивача про дію законів у часі.

Посилання на пункт 12 Порядку підтвердження трудового стажу не стосується спірних відносин, оскільки позивач не був реабілітований чи звільнений від кримінальної відповідальності.

Орган пенсійного фонду відмовив позивачу у зарахуванні цього періоду до страхового стажу позивача, через відсутність відрахування страхових внесків за період відбування позивачем покарання у виправній колонії.

Суд не встановив фактичних обставин роботи позивача під час перебування у виправній колонії.

Наведене свідчить про відсутність підстав для зарахування періоду відбуття покарання до страхового стажу позивача, через що позовні вимоги у цій справі не підлягають задоволенню.

Через відмову у задоволенні позову відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Г.А. Чекменьов