Справа № 440/3063/25
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 р. Справа № 440/3063/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2025, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/3063/25

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

треті особи Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив:

- визнати неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного оформлення грошового атестату військовослужбовцю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільненого з займаної посади та виключеного зі списків особового складу військової частини у виді неправильного зазначення дати нарахування грошового забезпечення, що призвело до не нарахування грошового забезпечення по день виключення зі списків особового складу, а саме - по 31.07.2024 та видачі неправильного грошового атестату;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати звільненому військовослужбовцю ОСОБА_1 грошовий атестат по день звільнення з займаної посади та виключення зі списків особового складу військової частини, а саме по 31.07.2024 включно, та виплатити грошове забезпечення по день виключення зі списків - 31.07.2024.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 14.07.2024 по 31.07.2024 у належному розмірі за останньою займаною посадою, а також неналежного оформлення грошового атестата.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 14.07.2024 по 31.07.2024 у належному розмірі за останньою займаною посадою, а також скласти та видати ОСОБА_1 грошовий атестат із зазначенням грошового забезпечення по день звільнення із займаної посади та виключення зі списків особового складу військової частини, а саме - по 31.07.2024 включно.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскільки наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2024 №176 позивачу було надано строк 30 днів для оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу, тобто по 13.07.2024, а строк перебування позивача на лікуванні перевищив 4 місяці нарахування грошового забезпечення припинено з дня закінчення строку для оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу. Враховуючи, що відповідно положень визначених Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 грошовий атестат при звільненні військовослужбовця є офіційним документом, який підтверджує суми грошового забезпечення, що були нараховані йому за час проходження служби, а також обґрунтовує остаточні виплати при звільненні, командування Військової частини НОМЕР_1 вважає виданий позивачу грошовий атестат належно оформленим та таким що підтверджує суми грошового забезпечення, що були нараховані позивачу за час проходження служби.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності спірного рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідачем оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в оскаржуваній частині позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.04.2022 №70 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначений на посаду дешифрувальника розвідувальних матеріалів з безпілотних літальних апаратів відділення безпілотних авіаційних комплексів розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 /а.с. 58 - зі звороту/.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.05.2022 №109 позивач увільнений від займаної посади та призначений на посаду стрільця стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 /а.с. 59/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.02.2023 №35 ОСОБА_1 призначений на посаду старшого водія інженерного відділення інженерно-технічного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 /а.с. 57 - зі звороту/.

01.02.2023 близько 21 год 00 хв під час безпосередньої участі у бойових діях, пов`язаних із захистом Батьківщини, позивач отримав поранення, що підтверджено довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 07.04.2023 №232 /а.с. 11/.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.02.2023 №58 ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника регіонального управління Сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_3 Сил територіальної оборони Збройних Сил України, залишено на всіх видах забезпечення та у списках військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 18.02.2023 справи та посаду здав /а.с. 58/.

У період з лютого 2023 року по червень 2024 року позивач безперервно перебував на лікуванні та реабілітації, що учасники справи не заперечують.

06.06.2024 ВЛК КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. ОСОБА_2 " складено свідоцтво про хворобу №14, за яким позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку /а.с. 7-8/.

Свідоцтво про хворобу від 06.06.2024 №14 затверджене 16 РВЛК 10.06.2024 /а.с. 7 - зі звороту/.

12.06.2024 позивачу видана довідка ВЛК №3990, за змістом якої він потребує звільнення від виконання службових обов`язків на термін, необхідний для оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу, але не більше 30 календарних днів /а.с. 18/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2024 №176 ОСОБА_1 , який на той час знаходився в розпорядженні начальника регіонального управління Сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_3 Сил територіальної оборони Збройних Сил України, звільнено від виконання службових обов`язків у строк необхідний для оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу, але не більше 30 календарних днів /а.с. 59 - зі звороту/.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що ОСОБА_1 08.07.2024 надав оформлене та належним чином затверджене свідоцтво про хворобу, на підставі чого командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по особовому складу) від 10.07.2024 №69-РС, яким наказано провести звільнення позивача з військової служби та направити на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2024 №226 позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення 31.07.2024.

16.08.2024 військовою частиною НОМЕР_1 складені грошовий атестат №1526/9/1568 та довідка №1526/9/1569 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для обчислення пенсії ОСОБА_1 /а.с. 39, 40/.

При цьому у грошовому атестаті зазначено про нараховане позивачу грошове забезпечення за період по 13.07.2024, а у довідці відомості про додаткові складові грошового забезпечення за липень 2024 року не наведені.

З 01.08.2024 позивачу призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону №2262-ХІІ.

При цьому для обчислення основного розміру пенсії не враховане грошове забезпечення, зазначене у грошовому атестаті від 16.08.2024 №1526/9/1568, оскільки дата звільнення (31.07.2024) не співпадає з такою, по яку нараховане грошове забезпечення (15.07.2024).

Посилаючись на протиправність бездіяльності відповідача щодо нарахування грошового забезпечення за липень 2024 року у належному розмірі, а також складення грошового атестата із зазначенням грошового забезпечення по 31.07.2024, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірне обчислення відповідачем грошового забезпечення ОСОБА_1 за липень 2024 року призвело до безпідставного зазначення у грошовому атестаті від 16.08.2024 №1526/9/1568 відомостей про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення виключно по 13.07.2024, що своєю чергою вплинуло на розмір призначеної позивачу з 01.08.2024 пенсії по інвалідності відповідно до Закону №2262-ХІІ. Суд дійшов висновку, що грошове забезпечення за останньою займаною посадою ОСОБА_1 мало бути нараховане та виплачене по 31.07.2024 включно.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 46 Основного Закону України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Колегія суддів наголошує, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

За приписами частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

За приписами частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям деталізовані приписами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 №260 (надалі - Порядок №260).

У пункті 2 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Відповідно до пункту 1 розділу XXVIII Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.

Пунктом 2 розділу XXVIII Порядку №260 передбачено, що днем звільнення військовослужбовця з посади, яку він займає, вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків.

За змістом пункту 1 розділу XXXI грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади; військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які на день звільнення з військової служби перебувають у розпорядженні або звільнені від посад, - із дня одержання військовою частиною наказу або письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за 5 днів (не враховуючи час здавання справ та посади в разі тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою).

Відповідно до підпункту 10 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008), зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби - до звільнення з військової служби.

У силу абзаців двадцять першого, двадцять другого пункту 116 Положення №1153/2008 (у редакції, чинній на дату звільнення позивача з військової служби та виключення з особового складу військової частини) військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 пункту 116, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.

Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).

Абзацом одинадцятим пункту 4.17 розділу IV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.09.2009 №170, визначено, що звільнення з посад і зарахування військовослужбовців у випадках, визначених підпунктами 8, 10, 12-1,13, 14 пункту 116 Положення, проводяться в стислі строки в розпорядження посадової особи, до номенклатури посад якої належить посада військовослужбовця.

Відповідно до абзацу другого пункту 6.17 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 1.08.2008 №402, під час дії особливого періоду військовослужбовцям, які амбулаторно чи стаціонарно пройшли медичний огляд ВЛК, за результатами медичного огляду визнані непридатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, та виписуються із закладу охорони здоров`я (установи) до оформлення ВЛК свідоцтва про хворобу, яке є підставою для оформлення документів про звільнення військовослужбовця з військової служби, у день виписки (закінчення медичного огляду ВЛК) видається довідка ВЛК з постановою «Потребує звільнення від виконання службових обов`язків на календарних днів». У постанові ВЛК зазначається строк, необхідний для оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу, але не більше 30 календарних днів з дня закінчення медичного огляду.

За змістом пункту 240 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

У статті 64 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженому Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, установлені такі терміни для прийняття і здавання посад: командира бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) - не більше ніж 10 днів, заступника командира з тилу - не більше ніж 20 днів, командира батальйону та командира роти (корабля 3 і 4 рангу) - не більше ніж 5 днів, начальника служби, якому підпорядковані склади, - не більше ніж 15 днів. Іншим посадовим особам термін прийняття і здавання посади встановлює старший командир (начальник). Закінченням прийняття (здавання) посади вважається дата затвердження старшим командиром (начальником) відповідного акта.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі - Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до частини другої статті 1 Закону №2262-ХІІ військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Згідно з частиною третьою статті 43 Закону №2262-ХІІ пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 30.01.2007 №3-1 (далі - Порядок №3-1).

Відповідно до підпунктів 1, 4 пункту 2 розділу ІІ Порядку №3-1 до заяви про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності додаються такі документи: подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом) (додаток 7 до цього Порядку); грошовий атестат та довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (додаток 8 до цього Порядку).

Наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 "Про організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту" (з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства оборони України від 14.02.2020 №44) затверджено Правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Правила №280).

Додатком 16 Правил №280 визначено форму грошового атестату.

Згідно з підпунктом 11.1 пункту 11 Правил №280 грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні, у випадку, з-поміж іншого, звільнення з військової служби.

Як обумовлено у підпункті 11.3 пункту 11 Правил №280, зокрема, грошовий атестат виписується у двох примірниках на кожного військовослужбовця окремо, підписується командиром військової частини і начальником фінансового органу і засвідчується особистим підписом власника грошового атестата та відтиском гербової печатки з найменуванням частини, зазначеної в атестаті, та реєструється в журналі реєстрації вихідної документації.

Спірним предметом у цій справі є правильність нарахування позивачу грошового забезпечення за липень 2024 року та оформлення грошового атестата для цілей обчислення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2025 підтверджено, що позивачу у липні 2024 року грошове забезпечення нараховане та виплачене за 13 календарних днів (з 1 по 13 липня 2024 року) /а.с. 65/.

У грошовому атестаті від 16.08.2024 №1526/9/1568 зазначено про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 1 по 13 липня 2024 року /а.с. 39/.

Обґрунтовуючи правомірність дій щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та оформлення грошового атестата відповідач в апеляційній скарзі та відзиві на позов зазначив, що позивач на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.02.2023 №58 зарахований у розпорядження начальника регіонального управління Сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_3 Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2024 №176 ОСОБА_1 звільнено від виконання службових обов`язків у строк необхідний для оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу, але не більше 30 календарних днів. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10.07.2024 №69-РС командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) від 31.07.2024 №226, яким позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

З урахуванням наведеного, представник відповідача, покликаючись на той факт, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2024 №176 ОСОБА_1 звільнено від виконання службових обов`язків на строк не більше 30 календарних днів, вважав, що військовою частиною правомірно розраховане грошове забезпечення позивача за липень 2024 року шляхом здійснення нарахування та виплати за 13 календарних днів.

Проте, колегія суддів вважає викладені дводи апелянта безпідставними, з огляду на наступне.

Позивач після отримання 01.02.2023 бойового поранення наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.02.2023 №58 зарахований у розпорядження начальника регіонального управління Сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_3 Сил територіальної оборони Збройних Сил України /а.с. 58/.

Згаданим наказом визначено протягом двох місяців виплачувати ОСОБА_1 грошове забезпечення за останньою займаною посадою.

Водночас, за твердженням позивача, що не спростоване відповідачем, він після отримання 01.02.2023 поранення (що за висновком ВЛК відноситься до тяжких - а.с. 18) з лютого 2023 року по червень 2024 року безперервно перебував на лікуванні та проходив реабілітацію.

Судова колегія зауважує, що у силу абзацу третього пункту 1 розділу XXVIII Порядку №260, абзацу двадцять другого пункту 116 Положення №1153/2008 час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).

Тож періоди лікування, реабілітації, перебування у відпустках за станом здоров`я виключаються з періоду гарантованого нарахування та виплати грошового забезпечення за останньою займаною посадою.

Зі змісту довідки Військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2025 вбачається, що позивачу за період з лютого 2023 року по червень 2024 року грошове забезпечення нараховане та виплачене у повному розмірі за останньою займаною посадою на дату отримання травми /а.с. 65/.

Наведене свідчить про те, що визначений у наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.02.2023 №58 гарантований період нарахування та виплати грошового забезпечення за останньою займаною посадою станом на липень 2024 року не закінчився та не переривався.

За твердженням відповідача, ОСОБА_1 08.07.2024 надав оформлене та належним чином затверджене свідоцтво про хворобу, на підставі чого командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по особовому складу) від 10.07.2024 №69-РС, яким наказано провести звільнення позивача з військової служби та направити на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, визначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2024 №176 строк звільнення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків (не більше 30 календарних днів) позивачем не порушено.

Наказ про звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я виданий командиром військової частини НОМЕР_1 10.07.2024.

Отже, днем фактичного звільнення з військової служби є день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, що, своєю чергою, пов`язано з фактом прийняття і здавання посад.

При цьому Порядок №260 та Положення №1153/2008 гарантують нарахування та виплату грошового забезпечення до дня виключення зі списків особового складу.

У спірних відносинах позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 31.07.2024.

Як правильно вказано судом першої інстанції, що матеріали справи та відзив Військової частини НОМЕР_1 на позов не містять доводів та доказів, що свідчили б про безпідставне затягування позивачем строків здавання посади, оформлення відповідних документів тощо.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що грошове забезпечення за останньою займаною посадою ОСОБА_1 мало бути нараховане та виплачене по 31.07.2024 включно.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідач у ході розгляду справи у суді не довів належними та допустимими доказами правомірність дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за липень 2024 року у належному розмірі.

Натомість зібрані у справі письмові докази та встановлені фактичні обставини справи свідчать про наявність у позивача права на отримання грошового забезпечення у повному розмірі за останньою займаною посадою за період з 1 по 31 липня 2024 року включно.

Таким чином, неправомірне обчислення відповідачем грошового забезпечення ОСОБА_1 за липень 2024 року призвело до безпідставного зазначення у грошовому атестаті від 16.08.2024 №1526/9/1568 відомостей про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення виключно по 13.07.2024, що своєю чергою вплинуло на розмір призначеної позивачу з 01.08.2024 пенсії по інвалідності відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з метою ефективного поновлення порушених прав позивача у спірних відносинах, необхідним буде визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 14.07.2024 по 31.07.2024 у належному розмірі за останньою займаною посадою, а також неналежного оформлення грошового атестата, зобов`язавши відповідача здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 14.07.2024 по 31.07.2024 у належному розмірі за останньою займаною посадою, а також скласти та видати позивачу грошовий атестат із зазначенням грошового забезпечення по день звільнення з займаної посади та виключення зі списків особового складу військової частини, а саме - по 31.07.2024 включно.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 по справі №440/3063/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк