Справа № 420/5878/25
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/5878/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Кравченка К.В. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2025 року (суддя Вовченко О.А., м. Одеса, повний текст рішення складений 09.10.2025) про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни, Одеської регіональної торгово-промислової палати про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

25.02.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни, Одеської регіональної торгово-промислової палати, в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу - Одеську регіональну торгово-промислову палату, з одночасним скасуванням запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №028016839 від 27.11.2024, в частині виключення ОСОБА_1 з переліку осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо.

На обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивача відповідно до наказу президента (керівник) Одеської регіональної торгово-промислової палати №121/АП від 25.09.2024 та на виконання рішень керівних органів ОРТПП прийнято на роботу та призначено на посаду віце-президента ОРТПП. 15.11.2024 наказом президента ОРТПП №144/ЛП позивача відповідно до п. 6 ст. 40 Кодексу законів про працю України звільнено із займаної посади з 18.11.2024. Не погодившись позивач звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОРТПП про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 27.11.2024 у справі №522/20681/24 суд заборонив суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" вчиняти / здійснювати щодо Одеської регіональної торгово-промислової палати () реєстраційні дії, пов`язані з заміною, виключенням ОСОБА_1 з керівного складу ОРТПП. Однак позивача було виключено із переліку підписантів (керівного складу) ОРТПП шляхом внесення змін до відомостей про юридичну особу ОРТПП, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зміни у ЄДР про юридичну особу ОРТПП, якими позивача було виключено із переліку підписантів ОРТПП, внесені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською Ольгою Сергіївною, як державним реєстратором, (реєстраційна дія №028016839, проведена 27.11.2024 об 15:24:38).

3 березня 2025 року ухвалою Одеського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2025 року задоволено заяву представника Одеської регіональної торгово-промислової палати та закрито провадження в адміністративній справі на підстав пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Позивачу роз`яснено, що розгляд справи за заявленими ним позовними вимогами віднесено до юрисдикції господарського суду.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування поданої скарги апелянт зазначив, що підставами звернення позивача до адміністративного суду було вчинення порушень регламентованої положеннями закону процедури реєстраційних дії при внесенні змін про юридичну особу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а не правомірність / неправомірність рішень керівного органу юридичної особи ОРТПП.

Документальними підтвердженнями порушень закону відповідачем є наявні у матеріалах справи докази, а саме:

- протокол засідання позачергових Загальних зборів членів ОРТПП від 27.11.2024 (початок та продовження протоколу), що є головним документом для проведення реєстраційної дії. Його зміст свідчить, що Загальні Збори членів ОРТПП 27.11.2024 не приймали жодних рішень про виключення з ЄДР відомостей відносно ОСОБА_1 , як фізичної особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи ОРТПП без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. Апелянт вважає, що перевірка наявності у поданому для реєстраційної дії рішенні керівного органу юридичної особи конкретно сформульованих та означених рішень про ті зміни, для внесення яких у ЄДР замовник реєстраційних дій звертається до державного реєстратор є безпосереднім обов`язком суб`єкта державної реєстрації. Отже, відсутність таких рішень відносно особи є безумовною підставою для відмови у вчиненні відповідної реєстраційної дії, принаймні щодо позивача;

- заява щодо державної реєстрації юридичних осіб (форма 2) від 27.11.2024, що подавалась та підписувалась представником (заявником) ОРТПП для проведення оскаржуваної реєстраційної дії (запису) за №028016839 від 27.11.2024. Апелянт зазначає, що державний реєстратор не вповноважений самовільно вносити будь-які змін до ЄДР, якщо в підписаній заявником реєстраційній заяві відсутнє прохання (волевиявлення) самого заявника про такі зміни (у вигляді передбаченої відмітки у реєстраційній заяві);

- ухвала Приморського районного суду міста Одеси від 27.11.2024 у справі №522/20681/24, що набула законної сили, є обов`язковою до виконання, а також прямо забороняє суб`єктам державної реєстрації вчиняти подібні реєстраційні дії відносно позивача.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з цим єдиною та необхідною правовою підставою для віднесення спору до публічно-правового є одночасна сукупність наступних умов:

однією зі сторін є суб`єкт владних повноважень, тобто орган державної влади або орган місцевого самоврядування чи установа, якій державою делеговано виконання відповідних владно-розпорядчих функцій;

спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням ним владно-управлінських функцій;

перебування сторін спору у відносинах влади-підпорядкування.

При цьому, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з рішенням державного реєстратора приватного нотаріуса щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу - Одеську регіональну торгово-промислову палату, якими позивача було виключено з переліку осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо.

Отже, звернення позивача до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту його корпоративних та майнових прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Правова позиція у подібних правовідносинах щодо юрисдикції спорів, у яких позивач оскаржує дії суб`єкта владних повноважень - державного реєстратора, пов`язаних з реєстрацією змін до установчих документів товариства, внесенням відомостей щодо зміни складу його засновників та керівника, посилаючись при цьому на недотримання цим суб`єктом встановленого законом порядку проведення такої реєстрації, неодноразово висловлювалась у постановах Великої Палати Верховного Суду, а саме, від 20.08.2019 у справі №805/2556/15-а, від 18.09.2019 у справі №826/14632/17 та інших, в яких вирішувалися аналогічні вимоги.

Зокрема, у вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі, коли особа звертається до суду із позовом, який зумовлений необхідністю захисту її корпоративних та майнових прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин, виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 05.06.2018, у справі №805/4506/16-а, від 22.08.2018 у справі №805/4505/16-а, від 12.06.2019 у справі №344/10480/16-а, на які покликався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір у справі не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

З огляду на викладене твердження апелянта про те, що зазначений спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства є помилковими.

Колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта на висновок, висловлений Верховним Судом у постанові від 04.03.2025 у справі №320/12942/23 про те, що адміністративний суд у встановленому порядку має розглянути наявність або відсутність у державного реєстратора підстав для відмови у проведенні реєстраційних дій через подання заявником (ОРТПП) документів, оскільки згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень України у справі №320/12942/23 Верховний Суд ухвалив постанову 24.04.2025, де предметом спору є податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві.

Резюмуючи все вищевикладене колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними, а висновки суду першої інстанції про наявність підстав про закриття провадження в адміністративній справі обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та нормам процесуального права, з огляду на що підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2025 року про закриття провадження в адміністративній справі без змін.

Роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя К.В.Кравченко

Суддя Ю.В.Осіпов