Справа № 240/21081/25
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Житомир справа № 240/21081/25

категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із батьків, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на звільнення з військової служби, а дії відповідача у вигляді відмови у його звільнені з військової служби є протиправними, а тому єдиним способом відновлення його порушеного права є зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи в порядку ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву представник військової частини НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що командуванням військової частини НОМЕР_1 , яке діяло у межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений законодавством України, за результатами опрацювання наданих позивачем документів, правомірно відмовлено вказаному військовослужбовцю у звільненні з військової служби, оскільки відповідно до акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 19.06.2025 № 2В/2/4748, затвердженого комісією головою якої є підполковник ОСОБА_2 , начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 , комісією проведено вивчення сімейно-побутових умов сім`ї військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , з якого стало відомо, що в ході обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця працездатних осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд (утримання) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , окрім ОСОБА_1 - встановлено, родичі другого ступеня споріднення: ОСОБА_4 (онука), ІНФОРМАЦІЯ_3

19.09.2025 та 17.10.2025 головуюча суддя перебувала на періодичному навчанні, 31.10.2025, з 19.11.2025 по 03.12.2025 - у відпустці.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

Матір позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю І-Б групи та потребує догляду, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 13.02.2025 № 161/25/273/В.

У зв`язку із чим, не бажаючи продовжувати військову службу, позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" з долучення копій документів, які підтверджують право на звільнення, зокрема: паспорт та РНОКПП ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_1 ; паспорт ОСОБА_3 ; витяг з рішення ЕКОПФО від 13.02.2025 щодо ОСОБА_3 ; рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; свідоцтво про народження ОСОБА_6 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_6 ; довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 ; акт обстеження житлового будинку від 22.05.2025; довідка щодо фактичного місця проживання від 22.04.2025; акт обстеження житлових умов військовослужбовця; довідка з місця навчання ОСОБА_4 ;

12.08.2025 військовою частиною НОМЕР_1 отримано рапорт позивача, зареєстрований за вх. №23975, за результатами розгляду якого відповідач, повідомив позивача, що правових підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами на даний час немає, оскільки обов`язок здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 в першу чергу покладено на її онуку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування відмови відповідач посилається, зокрема, на таке: "…Відповідно до акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 19.06.2025 № 2В/2/4748, комісією проведено вивчення сімейно-побутових умов сім`ї військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , з якого стало відомо, що в ході обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця - працездатних осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд (утримання) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , окрім ОСОБА_1 - встановлено:

- родичі другого ступеню споріднення: ОСОБА_4 (онука), ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Відповідно до ст.264 Сімейного кодексу України, внуки, правнуки зобов`язані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда.

Відповідно до ч.12 ст.26 Закону підставою, що надає право на звільненні з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, визначено вичерпний перелік умов, а саме:

- за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- якщо інші члені сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК, або рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Інших умов, як то перебування на навчанні - Законом не передбачені".

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно відмовив йому в звільненні з військової служби, за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2232-ХІІ).

Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону №2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За приписами частини другої цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частинами третьою і четвертою статті 2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Підстави звільнення з військової служби визначені ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Звертаюсь з рапортом до командира військової частини, позивач послався на абз.3 п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, відповідно до приписів яких військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Так, п.3 ч.12 цієї статті визначено, що під час дії військового стану військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку необхідністю здійснювати догляд за матір`ю, яка є є особою з інвалідністю І-Б групи та потребує догляду, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 13.02.2025 № 161/25/273/В.

Проте, листом відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для його звільнення з військової служби, посилаючись на наявність іншого члена сім`ї, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є онукою ОСОБА_3 , тобто особою другого ступеня споріднення.

Оцінюючи такі підстави відмови відповідача, суд враховує наступне.

Як вже зазначалося вище, підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.

Зокрема, п.3 ч.12 цієї статті встановлено, що під час дії військового стану військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З конструкції цієї норми вбачається, що законодавством передбачено три умови, за наявності яких позивача може бути звільнено з військової служби:

- один із батьків військовослужбовця чи батьків дружини (чоловіка) є особою з інвалідністю І чи ІІ групи;

- така особа з інвалідністю потребує постійного догляду;

- відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Приналежність матері позивача до осіб з інвалідністю І-Б групи та потреба у постійному догляді підтверджуються матеріалами справи, а саме: витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 13.02.2025 № 161/25/273/В.

Як зазначено, абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю І-Б групи. При цьому, така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).

Тобто, вказану норму слід тлумачити не лише як їх юридичну чи фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї, зокрема другого ступеня споріднення обов`язків по здійсненню постійного догляду за особою, з певних об`єктивно існуючих причин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до першого ступеня спорідненості є її батьки, чоловік або дружина, а також діти такої особи, у тому числі усиновлені.

Згідно статтею 1262 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до другого ступеня спорідненості є її рідні брати та сестри, баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері, а також її онуки.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, законодавством визначені критерії, за наявності яких особи складають сім`ю, яким є, зокрема спільне проживання.

Фізична наявність онуки, яка не проживає з бабусею однією сім`єю, не є членом її сім`ї, а наразі є студенткою 2 курсу денної форми навчання історичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка, проживає та зареєстрована за місцем знаходження навчального закладу у м. Київ, вказує на ту обставину, що з об`єктивних причин окука не має змоги і можливості здійснювати відповідний догляд.

Вказане корелюється із правовою позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду, яка викладена у постанові від 25.11.2025 у справі №600/2198/25-а.

Враховуючи викладене, суд вважає, вищенаведене, достатньою підставою для звільнення позивача - ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

З урахуванням ст.9 КАС України, належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, як особою з I-Б групою інвалідності.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, позивачем та наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт порушення її прав, у зв`язку з чим, позов слід задовольнити повністю.

Питання відшкодування судового збору вирішується на підставі положень ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 242-246, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із батьків, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва

12.12.25