Справа № 160/1255/25
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення касаційної скарги без руху

11 грудня 2025 року

м. Київ

справа №160/1255/25

адміністративне провадження №К/990/51129/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Стародуба О.П., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року (колегія у складі суддів Чередниченка В.Є., Іванова С.М., Шальєвої В.А.)

у справі № 160/1255/25

за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, начальника Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної в місті ради Угринович Людмили Володимирівни, Міністерства у справах ветеранів України

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , позивачі, скаржники) звернулися до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, начальника Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної в місті ради Угринович Людмили Володимирівни та Міністерства у справах ветеранів України (далі також - відповідачі), в якому просили:

- визнати протиправною відмову відповідачів видати посвідчення для членів сімей загиблих ветеранів війни - ОСОБА_1 (вдові інваліда ІІ Світової війни І групи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_3 ) і ОСОБА_2 (вдові інваліда II Світової війни ІІ групи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_4 у порядку ст.ст. 7, 10 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ);

- зобов`язати відповідачів видати посвідчення членам сімей загиблих ветеранів війни - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку ст.ст. 7, 10 Закону № 3551-ХІІ;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради та начальника Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної в місті ради Угринович Л.В. опублікувати оголошення про оскарження протиправних дій у суді на веб-сайті виконкому Центрально-міської районної в місті ради web: vvkonkom-tsmia-.gov.ua. згідно ч. 4 ст. 264 КАС України;

- зобов`язати Міністерства у справах ветеранів України опублікувати оголошення про оскарження протиправних дій у суді у газеті «Урядовий кур`єр» згідно з ч. 4 ст. 264 КАС України.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 14.03.2025 позов задовольнив частково. А саме:

- визнав протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, викладену в листах від 08.07.2024 за № 10/01-31/1982 і № 10/01-31/1983 у наданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни;

- зобов`язав Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати їм посвідчення встановленого зразка;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Надалі Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 17.06.2025, задовольнивши апеляційну скаргу Міністерства у справах ветеранів України, скасував зазначене рішення суду першої інстанції від 14.03.2025 та прийняв нове - про відмову в задоволенні позову.

08.12.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , в якій позивачі з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права просять скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025, а натомість зашити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2025.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

У той же час Суд звертає увагу скаржника на те, що положеннями ст. 329 КАС України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропустили строк на касаційне оскарження, передбачений ч. 1 ст. 329 КАС України, оскільки оскаржувана постанова Третього апеляційного адміністративного суду ухвалена 17.06.2025, а отже строк на подання касаційної скарги закінчився 17.07.2025. Разом з тим, позивачі про поновлення їм пропущеного строку звернення із цією касаційної скарги не заявляли.

Щодо обгрунтування заявлених підстав касаційного оскарження.

Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, за правилами норм ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Наведені положення процесуального закону дають підстави вважати, що суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, зазначених скаржником у касаційній скарзі. При цьому мотиви особи, що подає касаційну скаргу, щодо незгоди з судовим рішенням мають бути викладені з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України скаржнику слід чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанції було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. При цьому недостатньо самого лише зазначення у касаційній скарзі норми права, щодо правильного застосування якої є висновок Верховного Суду, безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга. Обов`язковою умовою є те, що ця норма матеріального права повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

При визначенні подібності правовідносин необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.

Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Перевіркою поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що скаржники не навели обов`язкових умов у їх сукупності, передбачених для оскарження судового рішення в касаційному порядку за п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України. Позивачі не вказали на конкретні норми матеріального права, які були застосовані судом апеляційної інстанції неправильно. Натомість виклали фактичні обставини із покликанням на постанову Верховного Суду від 28.07.2022 у справі № 520/2798/19 (без доведення при цьому подібності правовідносин), а також судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалені в інших справах.

Таким чином, касаційна скарга не містить аргументованих мотивів підстави касаційного оскарження в розумінні п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України.

У взаємозв`язку з цим слід зазначити, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (ч. 3 ст. 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (ч. 1 ст. 341 КАС України).

У той же час відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Одночасно відповідно до ч. 3 ст. 332 КАС України касаційна скарга залишається також без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. Разом з тим, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

У разі ж неподання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку будуть визнані Судом неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено (п. 4 ч. 1 ст. 333 КАС України).

За таких обставин, Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення цієї ухвали про залишення касаційної скарги без руху для подання уточненої редакції касаційної скарги із наведеним у ній обгрунтуванням наявності підстав касаційного провадження, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, а також нормативно та документально обгрунтованої заяви про поновлення строку звернення з касаційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 330, 332 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 160/1255/25 залишити без руху.

2. Надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

3. Встановлений судом строк може бути продовжений за заявою осіб, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з дією воєнного стану в Україні.

4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у строк, визначений судом, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб

Суддя С.Г. Стеценко