Справа № 420/31874/24
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 грудня 2025 року

м. Київ

справа №420/31874/24

адміністративне провадження № К/990/44285/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Уханенка С.А.,

суддів: Жука А.В., Кашпур О.В.,

перевірив касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу в період з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Не погодившись з цим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Клопотання військової частини НОМЕР_1 про продовження строку на усунення недоліків задоволено. Продовжено апелянту строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги, встановивши апелянту строк 10 днів з моменту отримання ухвали суду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відловлено. У задоволенні клопотання про продовження строку на усунення недоліків відмовлено. Апеляційну скаргу повернуто заявникові.

Відповідач повторно подав апеляційну скаргу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду та несплати судового збору.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Клопотання військової частини НОМЕР_1 про продовження строку на усунення недоліків задоволено. Продовжено апелянту строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги, встановивши апелянту строк 10 днів з моменту отримання ухвали суду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовлено. У задоволенні клопотання про продовження строку на усунення недоліків відмовлено. У задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 відмовлено.

08 липня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» відповідач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року касаційну скаргу повернуто заявникові.

28 жовтня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» відповідач повторно надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2025 року клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у цій справі повернуто без розгляду. Касаційну скаргу залишено без руху з підстави пропуску строку звернення до суду та несплати судового збору.

26 листопада 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» відповідач надіслав до Верховного Суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та заяву, в якій скаржник висловлює незгоду з обчисленням Верховним Судом суми необхідної для сплати судового збору.

Так, щодо суми судового збору за подання цієї касаційної скарги скаржник зазначає, що відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону, ставка судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру фізичною особою становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 прожиткових мінімумів. Частина перша статті 4 цього Закону передбачає, що судовий збір справляється у розмірі, обчисленому виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», станом на 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3 028 грн. Позов у цій справі був поданий фізичною особою у 2024 році. Оскільки у рішеннях судів попередніх інстанцій відсутні відомості щодо суми майнових нарахувань, ставка судового збору за подання такого позову обчислюється виходячи з мінімального розміру, тобто 0,4 прожиткового мінімуму. Крім того, згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір», у разі подання процесуальних документів в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для зменшення розміру ставки.

На думку скаржника, розмір судового збору за подання касаційної скарги у цій справі становить: 0,4 * 3 028 грн * 200 % * 0,8 = 1 937,92 грн.

Верховний Суду відхиляє такі доводи скаржника, оскільки предметом касаційного оскарження є ухвала суду апеляційної інстанції, а не постанова суду апеляційної інстанції по суті заявлених позовних вимог.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що згідно з підпунктом 3 пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на ухвалу сплачується судовий збір - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що з 01 січня 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 3028,00 грн. Водночас відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тому розмір судового збору складає 2 422,40? грн (3028,00 грн *0,8).

Так, при поданні касаційної скарги заявник сплатив судовий збір у розмірі 1 822,20 грн, тому Верховний Суд визначив суму судового збору, яка підлягає доплаті за подання цієї касаційної скарги, у розмірі 600,20 грн (2 422,40? грн - 1 822,20 грн).

Заявник, замість доплати судового збору у розмірі 600,20 грн, доплатив у розмірі 115 грн 72 коп., що свідчить про невиконання вимоги ухвали Верховного Суду в частині сплати судового збору у визначеному Судом розмірі.

Щодо поданої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.

Так, в заяві про поновлення строку на касаційне оскарження скаржник зазначає, що: "після подання первісної касаційної скарги у військовій частині НОМЕР_1 відбулися організаційні зміни, зокрема заміна командира військової частини НОМЕР_1 . Новопризначений командир - підполковник ОСОБА_2 - набув повноважень після видання відповідного наказу Міністерства оборони України. У зв`язку з цим довіреність, видана на ОСОБА_3 , втратила чинність, що унеможливило підтвердження його повноважень під час розгляду першої касаційної скарги. Після призначення нового командира було оформлено нову довіреність на представництво інтересів військової частини НОМЕР_1 , і вже від його імені подано повторну касаційну скаргу.". Скаржник зазначає, що ненадання довіреності сталося ненавмисно, внаслідок технічної помилки та складних умов роботи.

З огляду на викладене, Верховний Суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень 17 червня 2025 року П`ятим апеляційним адміністративним судом постановлено оскаржувану ухвалу, а отже, останній день на касаційне оскарження припадав на 17 липня 2025 року, а з цією касаційною скаргою заявник звернувся 28 жовтня 2025, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Так, вирішуючи питання поновлення строку касаційного оскарження, суд оцінює дотримання строків звернення до суду на час подачі первісної касаційної скарги, а також з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків.

Верховний Суд також зазначає, що повернення касаційної скарги не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження і обставини, за яких Верховний Суд вже повертав попередню касаційну скаргу, безпосередньо пов`язані саме з діями скаржника щодо неналежного оформлення касаційної скарги.

Як встановлено Судом з відомостей комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» (далі - КП «ДСС»), 08 липня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» відповідач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року касаційну скаргу повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Як встановлено Судом з відомостей КП «ДСС», копію ухвали Верховного Суду від 28 липня 2025 року було надіслано до електронного кабінету відповідача в підсистемі «Електронний суд» наступного дня.

З цією касаційною скаргою відповідач звернувся до Верховного Суду за допомогою підсистеми «Електронний суд» 28 жовтня 2025 року, тобто через три місяці після отримання ухвали Верховного Суду від 28 липня 2025 року, якою первісну касаційну скаргу повернуто заявникові.

Суд звертає увагу скаржника, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку звернення до суду визнаються лише ті, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів наголошує, що організаційні зміни та труднощі, які виникли у відповідача, належать до суб`єктивних обставин, а не до об`єктивних, оскільки пов`язані з організаційною діяльністю військової частини, у зв`язку з чим Суд відхиляє цей довід відповідача.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Суд звертає увагу скаржника, що чинне законодавство України не передбачає зупинення процесуального строку у разі звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою та повернення такої касаційної скарги.

Так скаржником звертаючись з повторною касаційною скаргою допустив значний проміжок часу з моменту отримання ухвали Суду про повернення касаційної скарги та повторного звернення.

При цьому, Суд наголошує, що належним підтвердженням наміру реалізувати своє право на касаційне оскарження, є направлення повторної касаційної скарги скаржником у найстисліший строк.

Разом з тим, значний проміжок часу з моменту отримання ухвали Суду про повернення касаційної скарги та повторним поданням цієї касаційної скарги, вказує на відсутність процесуальної зацікавленості скаржника у касаційному перегляді ухвали суду апеляційної інстанції у цій справі.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що скаржником не вказано поважних причин пропуску на касаційне оскарження, не надано доказів щодо вжиття заходів для вчасного подання касаційної скарги у найстисліше строки після її повернення, не обґрунтовано зволікання з поданням цієї касаційної скарги.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для визнання, викладених скаржником в заяві про поновлення строку касаційного оскарження, причин пропуску такого строку поважними.

Пунктом четвертим частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо заявником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

За таких обставин, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 329, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1.Визнати неповажними, зазначені військової частиною НОМЕР_1 , підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у цій справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

СуддіС.А. Уханенко А.В. Жук О.В. Кашпур