Справа № 520/31366/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 р. Справа № 520/31366/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., повний текст складено по справі № 520/31366/24

за позовом ОСОБА_1

до Октябрського районного суду м. Полтави

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

13.11.2024 позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Октябрського районного суду м. Полтави, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача у не направленні позивачу повідомлень за його скаргами від 05.09.2023 та 27.10.2023, чим не дотримався своїх обов`язків за ст.ст. 19 ч.2, 40, 68 ч.1 Конституції ст. 19 ч.1 абз. 7 Закону «Про звернення громадян» та істотно були порушені права і інтереси позивача, як учасника кримінального провадження у судовій справі № 554/6405/19;

постановити окрему ухвалу про можливу наявність в протиправній бездіяльності винних посадових осіб відповідача ознак кримінального правопорушення за ст.367 КК України, яку направити Генеральному прокурору для проведення перевірки та прийняття рішення згідно КПК України;

стягнути з відповідача на користь позивача:

відшкодування за завдану моральну шкоду 900 000 грн;

витрати, з урахуванням інфляції, пов`язаних з розглядом справи, попередній розмір яких буде складати 1 000 грн.

21.11.2024 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви - протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подачі до суду:

- документу про сплату судового збору на суму 2 422.40 грн (1 211.20 грн х 2) за вимоги немайнового та майнового характеру або докази звільнення особи від сплати судового збору;

- уточнену позовну заяву в якій вказати: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відносно відповідача, реєстраційний номер облікової картки платника податків - позивача у випадку якщо через свої релігійні переконання позивач відмовився від прийняття РНОКПП та офіційно повідомив про це відповідний контролюючий орган, необхідно надати докази на підтвердження вказаних обставин - відмітку у паспорті), та за наявністю: номери засобів зв`язку, адрес електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету позивача з урахуванням вимог п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України;

- належним чином завірені копії скарг від 05.09.2023 та 27.10.2023 та докази їх надсилання на адресу відповідача;

- заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку;

- докази реєстрації місця проживання позивача на території Харківської області.

06.12.2024 на виконання вимог цієї ухвали позивачем подано заяву, в якій зазначив про дотримання ним пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України, оскільки у позові, після прізвища, ім`я та по батькові, вказана серія і номер паспорту ( НОМЕР_1 ), тому немає необхідності зазначати додатково реєстраційний номер облікової картки платника податків. При цьому, позивач не погодився з вказаним в ухвалі що «серія та номер паспорта зазначаються у випадку відсутності у фізичної особи реєстраційного номеру облікової картки платника податків», оскільки у текстуальних положеннях вказаної норми КАС нічого з цього приводу не вказано. Позивач вказав на відсутність у нього номеру засобу зв`язку, електронної пошти та електронного кабінету, оскільки він не відноситься до кола осіб, які відповідно до частини шостої статті 18 КАС України зобов`язані його зареєструвати. Крім того, позивач зазначив, що йому не відомі ідентифікаційний код відповідача в ЄДРПОУ через що у позові не вказував та звернув увагу на те, що відповідно до частини першої статті 19 Конституції України ніхто не зобов`язаний робити те, що не передбачено законодавством. Положення КАС України не зобов`язують, якщо йому не відомі код відповідача у ЄДПОУ, вишукувати його. Також позивач повідомив, що скарги від 05.09.2023 та 27.10.2023 надіслані відповідачу в Електронній формі звернення громадян через сайт «Судова влада», яка не надає завірені копії їх направлення відповідному адресату. Щодо строку звернення з позовною заявою позивач зазначив, що Законом України «Про звернення громадян» не встановлені строки направлення повідомлень за наслідками розгляду звернення, тому враховуючи, що бездіяльність відповідача носить триваючий характер вважає, що строк звернення до суду ним не пропущений. Позивач надав копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 03.12.2024 за період з 4 кварталу 2023 року по 3 квартал 2024 року та просив повторно розглянути клопотання про звільнення його від сплати судового збору з урахуванням вказаних відомостей. Щодо уточнення позовних вимог, то позивач зауважив, що на власний розсуд вибирає бажані для нього способи захисту судом порушених відповідачем прав і інтересів, тому задоволення судом вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди є найбільш бажаним для нього способом захисту порушених його прав.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 позовну заяву повернуто позивачу. Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що зазначення позивачем у позові лише номеру і серії свого паспорту без вказання ідентифікаційного номеру та не вказання коду відповідача в ЄДРПОУ, через його невідомість, не є порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України щодо належності оформлення позовної заяви. Також зазначив, що ним на обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору долучались надані відповідним органом відомості від 27.02.2024 та 03.12.2024 та до того, що в них не вказується номер облікової картки платника податків він не має відношення. Зауважив, що відсутність у наданих відповідним органом відомостях номеру облікової картки платника податків не може бути правовою підставою для відмови учаснику справи у задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору. Крім того, апелянт зауважив, що з приводу надання заяви про поновлення пропущеного строку, ним у заяві від 06.12.2024 вказувалось, що Законом України «Про звернення громадян» не встановлено коли саме направляються повідомлення за наслідками розгляду і вирішення звернення, з чого слідує, що бездіяльність у не направленні повідомлення на звернення має відраховуватися з наступного дня, після прийняття рішення за наслідками його розгляду і вирішення, та враховуючи що йому не відомо коли саме відповідачем були прийняті рішення за його скаргами, та чи були вони прийнять взагалі, то йому не відомо з якого саме часу має відраховуватися бездіяльність відповідача у не направленні повідомлень на його звернення, а відтак враховуючи, що бездіяльність відповідача носить триваючий характер то відсутні підстави для подання заяви про поновлення строків, так як ніяких строків ним пропущено не було.

Також, позивач просив постановити окрему ухвалу з приводу істотних порушень суддею Рубан В.В. процесуальних вимог, положень і приписів ст.ст. 242, 248 КАС України та роз`яснення пунктів 6 а 1, 9 а.а.3, 6 і 9 ППВАСУ, яке призвело до неправомірного повернення позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 по справі № 520/31366/24 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30.10.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2025 у справі № 520/31366/24 скасовано, а справу направлено до Другого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Скасовуючи постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2025 Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції не перевірив встановлений судом першої інстанції момент початку перебігу строку звернення до суду, який суд першої інстанції пов`язав з датами неотримання позивачем повідомлень за його скаргами. Суд апеляційної інстанції не перевірив, чи дійсно позивач звертався до відповідача зі скаргами, оскільки доказів на підтвердження того, що вказані скарги надіслані відповідачу позивач не надав ні разом з позовною заявою, ні у відповідь на вимогу суду, яка була викладена в ухвалі про залишення позову без руху. Суд зазначив, що згідно з положеннями КАС України, наявність порушеного права є основною передумовою для звернення до суду та, відповідно, для обчислення строку звернення оскільки саме з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення, починається відлік строку, встановленого законом. Тому у вказаній справі перш за все необхідно встановити факт направлення позивачем скарг до відповідача, а за результатом установлення указаних обставин стане можливим визначити день, коли позивач повинен був дізнатися про порушення його прав, свобод чи інтересів, а отже установити початок відліку шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений судом строк та станом на 13.12.2024 позивач не усунув всі недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що сукупність допущених позивачем недоліків у позовній заяві та додатках до неї, а також їхнє неусунення на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, слугують достатніми та самостійними підставами для повернення позовної заяви. Суд зазначив, що відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (ст. 20). Отже, суд прийшов до висновку, що строки розгляду звернень громадян передбачені ст. 20 Закону кореспондуються з обов`язком письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення встановленого ст. 17 Закону. Таким чином, ще станом на листопад 2023, щодо скарги від 05.09.2023 та станом на грудень 2023, щодо скарги від 27.10.2023 позивач не отримавши повідомлень про результати перевірки вказаних скарг і суті прийнятих рішень дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, проте до суду з даним позовом звернувся лише 13.11.2024, з огляду на що шестимісячний строк для звернення до суду є пропущений.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про повернення позовної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 160 КАС України установлено вимоги до змісту позовної заяви. Так, згідно приписів цієї статті, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

В позовній заяві зазначаються:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;

10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;

11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Зі змісту наведених норм випливає, що строк звернення до адміністративного суду обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з цим, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Зрештою право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частинами першою, другою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини першої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

У даній справі, однією з підстав для повернення позовної заяви, суд першої інстанції вказав на відсутність поважних підстав для поновлення строку звернення позивача до суду (пункт 9 частини четвертої статті 169 КАС України).

При цьому, початок перебігу строку звернення до суду, суд першої інстанції пов`язав з датами неотримання позивачем повідомлень за його скаргами від 05.09.2023 та 27.10.2023 до відповідача відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Проте, колегія суддів зазначає, що матеріали позовної заяви не містили копій вказаних скарг та докази їх надсилання на адресу відповідача.

Вказана обставина стала однією з підстав для залишення позовної заяви без руху, та як наслідок вимоги суду першої інстанції про надання позивачем доказів на підтвердження вказаних в позовній заяві обставин, а саме: належним чином завірених копій скарг від 05.09.2023 та 27.10.2023 та докази їх надсилання на адресу відповідача. Отже, позивачу необхідно було надати суду належним чином завірені копії скарг та докази їх надсилання на адресу відповідача.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції в цій частині, позивач повідомив, що скарги від 05.09.2023 та 27.10.2023 надіслані відповідачу в Електронній формі звернення громадян через сайт «Судова влада», яка не надає завірені копії їх направлення відповідному адресату.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з положеннями КАС України, наявність порушеного права є основною передумовою для звернення до суду та, відповідно, для обчислення строку звернення, оскільки саме з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення, починається відлік строку, встановленого законом.

Тому, у вказаній справі перш за все необхідно встановити факт направлення позивачем скарг до відповідача, а за результатом установлення указаних обставин стане можливим визначити день, коли позивач повинен був дізнатися про порушення його прав, свобод чи інтересів, а отже установити початок відліку шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.

Проте, колегія суддів зазначає, що повертаючи позовну заяву з підстав пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції не перевірив, чи дійсно позивач звертався до відповідача зі скаргами, оскільки доказів на підтвердження того, що вказані скарги надіслані відповідачу позивач не надав ні разом з позовною заявою, ні у відповідь на вимогу суду, яка була викладена в ухвалі про залишення позову без руху.

Аналогічні висновки у цій справі щодо неправильного застосування норм процесуального права при поверненні позовної заяви викладено Верховним Судом у постанові від 30.10.2025.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що адміністративний процес, маючи свої особливості, передбачає активну роль суду в розгляді справи, зокрема, в аспекті збирання доказів з власної ініціативи. Зауважував, що під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суд обмежений процесуальними можливостями з`ясувати, чи дійсно у позивача відсутні докази чи має місце зловживання процесуальними правами. В свою чергу, позивач при зверненні до суду самостійно визначає обсяг доказів, які потрібно долучити до позовної заяви і якими підтверджуються позовні вимоги. Не долучення до позовної заяви окремих доказів не може бути перешкодою у судовому захисті.

Колегія суддів наголошує, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, згідно з пунктами 4, 5, 9 частини третьої статті 2 КАС України, належать, зокрема: змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; обов`язковість судового рішення; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

За правилами частин першої, четвертої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами частин першої, четвертої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

Приписами частини другої статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами частини першої статті 80 КАС України установлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском установленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частиною третьою статті 80 КАС України про витребування доказів з власної ініціативи або за клопотанням учасника справи, суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 80 КАС України суд може збирати докази з власної ініціативи.

Отже з метою встановлення всіх обставин справи та для правильного вирішення спору суд може витребувати необхідні документи у відповідача.

Отже, перекладання обов`язку, на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі щодо надання доказів на позивача є необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного суду від 08.11.2023 по справі № 120/969/23.

З огляду на викладене, висновки Верховного Суду викладені в постанові від 30.10.2025, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про наявність підстав для повернення позовної заяви, що зумовлює прийняття рішення про задоволення вимог апеляційної скарги та направлення справи на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо клопотання скаржника про постановлення окремої ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 324 КАС України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених ст. 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до частин першої та другої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що окрема ухвала суду є одним із інструментів механізму стримувань і противаг, превенції вчинення порушень закону, які адміністративний суд не може самостійно усунути шляхом вжиття належних заходів. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 05.12.2024 у справі № 560/7209/23, від 22.04.2025 у справі № 420/29295/23, від 26.09.2025 у справі № 420/1059/20.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що питання про постановлення окремої ухвали вирішується судом під час вирішення спору у разі наявності для того достатніх правових підстав.

На переконання колегії суддів, ОСОБА_1 , звертаючись до суду апеляційної інстанції з вимогою про постановлення окремої ухвали щодо дій судді Рубан В.В. окрім, висловлення невдоволення результатом розгляду його позовної заяви, не навів достатніх підстав та аргументів для постановлення окремої ухвали.

Оскільки суд апеляційної інстанції, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , дійшов висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду, тобто вжив процесуальних заходів, передбачених статтею 315 КАС України, клопотання позивача про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 по справі № 520/31366/24 скасувати.

Справу № 520/31366/24 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню .

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий