Справа № 160/7120/25
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2025 рокуСправа №160/7120/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Військова частина НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
-визнати противоправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо постановки ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-скасувати наказ №82-М від 16.02.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про те що ОСОБА_1 було призначено та направлено для проходження військової служби під час загальної мобілізації відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані та направлені до ВЧ НОМЕР_1 ;
-зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про те що ОСОБА_1 виключити ОСОБА_1 з поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані та направлені до ВЧ НОМЕР_1 ;
-винести окрему ухвалу, відповідно до якої зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань у м. Полтава внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформацію щодо незаконних дій з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 по відношенню до ОСОБА_1 та відкрити кримінальне провадження за фактом службового підроблення документів з боку даних осіб (ст.366 Кримінального Кодексу України).
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 15.02.2025 він був затриманий працівниками у військовій формі та доставлений до приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , для примусового проходження військово-лікарської комісії. На думку позивача, медичний огляд провели формально, зауваження про проблеми зі здоров`ям до уваги не бралися та фактично він був позбавлений можливості надати медичні документи на підтвердження дійсного стану здоров`я. Для отримання будь-якої інформації з даного приводу адвокатом Хорошиловим І.С. був направлений адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_2 , на який відповідачем повідомлено, що гр. ОСОБА_1 було призваний на військову службу, відповідно до наказу №82-М від 16.02.2025 направлений для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 . Позивач категорично не погоджується з діями відповідача щодо його призову, оскільки під час проведення мобілізації та винесення оскаржуваного наказу було допущено ряд процесуальних порушень, а саме: працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 відібрано мобільний телефон, позбавлено права реалізувати свій захист та викликати адвоката, не було надано можливості подзвонити рідним, щоб повідомити про своє незаконне затримання та місцезнаходження, військовий квиток ОСОБА_1 взагалі не надавався. Про такі дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо незаконного затримання повідомлялось поліцію. За вказаних обставин вважає свій призов на військову службу протиправним, у зв`язку із цим просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених ст.ст.160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв`язку із чим позовну заяву залишено без руху.
Представником позивача адвокатом Хорошиловим І.С. усунуто недоліки позову.
Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/7120/25, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали, а також третій особі - для подання пояснень щодо позову або відзиву
Цією ж ухвалою суду було витребувано у відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 : усі докази з їх документальним підтвердженням на обґрунтування правових підстав для прийняття рішення про включення солдата ОСОБА_1 до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані та направлені до ВЧ НОМЕР_1 .
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає, що вимоги є необґрунтованими і незаконними, з огляду на наступне. 16.02.2025 громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взято на військовий облік військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2) частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, чинній на день зарахування. 16.02.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 пройшов медичний огляд у позаштатній постійно діючій військово-лікарській комісії. За результатами медичного огляду визнаний придатним до військової служби на підставі графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.02.2025 №82-М «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» був призваний на військову службу за мобілізацією та відправлений у складі команди до Військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим позивача було знято з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Звинувачення позивача про те, що «співробітники ІНФОРМАЦІЯ_2 примусили ОСОБА_1 пройти військово-лікарську комісію», «відібрали у ОСОБА_1 мобільний телефон та не давали можливості реалізувати своє право на захист, не давали викликати адвоката» тощо, відповідач категорично відкидає. Вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Проведення заходів мобілізації не передбачає обов`язкової присутності адвоката, бо під час призову на військову службу проведення будь-яких процесуальних дій не передбачено. Позивач визначив спосіб захисту свого права, зокрема, шляхом визнання протиправними та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.02.2025 № 82-М про призов на військову службу під час загальної мобілізації відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані та направлені до військової частини НОМЕР_1 , тобто шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акту. Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому вичерпуються їх реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі. Скасування наказу про призов особи на військову службу та наказів щодо проходження військової служби не є підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану. Підстави звільнення таких військовослужбовців визначені пунктом другим частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказ про призов на військову службу під час мобілізації та наказ про призначення до військової частини вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан позивача. У зв`язку з наведеним просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
До відзиву долучено копію поіменного списку, копію довідки військово-лікарської комісії від 16.02.2025 №46/2/1048, витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.02.2025 №82-М.
Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 КАС України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 30.05.2006 Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
16.02.2025 позивач взятий на військовий облік військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_4 .
16.02.2025 Військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 були проведені заходи з обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_1 для визначення придатності до військової служби.
За результатами медичного обстеження та медичного огляду позивач визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2025 №46/2/1048.
Відповідно до висновків ВЛК та результатів проведення професійно-психологічного відбору позивач був включений до Поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені у складі команди « НОМЕР_1 ».
Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято наказ № 82-М від 16.02.2025 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації», згідно з пунктом 1.1 якого для проходження військової служби під час загальної мобілізації відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних у складі команди Військової частини НОМЕР_1 призвано та відправлено солдата ОСОБА_1 .
Позивач, вважаючи протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо його постановки на військовий облік військовозобов`язаних, а також протиправним наказ № 82-М від 16.02.2025 в частині його призову на військову службу, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частина друга статті 19 Конституція України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин).
За змістом частини першої, другої та третьої статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;
призовники - особи, які взяті на військовий облік;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно із частиною сьомою статті 1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває по теперішній час.
Також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Також, абзацом 5 статті 1 Закону №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
За змістом частини першої статті 39 Закону №2232-ХІІ на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону України №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону №3543-ХІІ організація здійснення заходів з мобілізаційної підготовки та мобілізації і контроль за здійсненням цих заходів в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які мають мобілізаційні завдання (замовлення), покладаються на їх мобілізаційні підрозділи або призначених працівників з питань мобілізаційної роботи.
Частиною п`ятою статті 22 Закону №3543-ХІІ визначено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до пункту 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23 лютого 2022 року (далі Положення №154 у редакції, чинній на виникнення спірних відносин) завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів із взяття громадян України на військовий облік призовників, направлення громадян України для проходження базової військової служби, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Згідно з пунктом 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань з поміж іншого ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі Порядок №1487 в редакції чинній на час виникнення спірних відносин), визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).
Також, вказаною постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 затверджено Додаток 2 до Порядку 1487, яким є Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила військового обліку).
Пунктом 1 Правил військового обліку передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку.
Військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави (пункт 2 Порядку №1487).
Відповідно до пункту 4 Порядку №1487 завданнями військового обліку є, зокрема, забезпечення контролю за дотриманням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам. Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення його порушених прав, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.
Як слідує з матеріалів справи, позивач є громадянином України, станом на час спірних відносин досяг 37 років, 16.02.2025 - взятий на військовий облік військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі ІНФОРМАЦІЯ_7 ), на підставі постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.02.2025 визнаний придатним до військової служби, у зв`язку з чим був знятий з військового обліку як військовозобов`язаний та включений до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені у складі команди « НОМЕР_1 ».
На підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 82-М від 16.02.2025 солдат ОСОБА_1 призваний та направлений для проходження військової служби під час загальної мобілізації у команду Військової частин НОМЕР_1 .
Позивач у позовній заяві просить визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо постановки його на військовий облік військовозобов`язаних та скасувати наказ №82-М від 16.02.2025 у зв`язку з порушенням порядку призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 та, як наслідок, зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити його з поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані та направлені до Військової частини НОМЕР_1 .
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач акцентує, що відповідач постановив його на військовий облік військовозобов`язаних незаконно, призов на військову службу відбувся проти волі, його позбавили можливості належним чином пройти медичний огляд ВЛК, надати медичні документи на підтвердження дійсного стану здоров`я, що, на його думку, свідчить про порушення порядку мобілізації.
Щодо постановки на військовий облік.
За змістом наведених судом норм права, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку. Військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку. Військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. При цьому, завданнями військового обліку є, з поміж іншого, забезпечення контролю за дотриманням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку.
Поняття та види, порядок ведення військового обліку, постановка на військовий облік, а також зняття та виключення з нього визначені статтями 33 - 37 Закону № 2232-XII.
У відповідності до частини першої статті 33 Закону №2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з частиною третьою статті 33 Закону №2232-XII військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Відповідно до абзацу 5 пункту 2) частини першої статті 37 Закону №2232-XII взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни, які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних.
Згідно з частиною 10 статті першої 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Позивач у позові зазначає, що не підлягає постановці на військовий облік військовозобов`язаних, однак жодним чином не обґрунтує свою позицію.
Частиною п`ятою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Разом з цим, доказів того, що він не підлягав військовому обліку військовозобов`язаного та був звільнений від виконання військового обов`язку позивачем не надано, а матеріали справи не містять.
Отже, матеріали справи не містять ані обґрунтувань заявлених позовних вимог в частині протиправності дій відповідача щодо постановки на військовий облік, ані жодних доказів, з якими позивач пов`язує протиправність дій відповідача у спірних правовідносинах, тому позовні вимоги в цій частині необґрунтовані та безпідставні, тож задоволенню не підлягають.
Щодо наявності правових підстав призову на військову службу під час мобілізації.
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Тобто, правовою підставою для залучення громадян України до військової служби у порядку призову під час мобілізації в особливий період є: 1) перебування на обліку військовозобов`язаних (або резервістів); 2) відсутність діючого бронювання чи відстрочки.
Підстави для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації визначені статтею 23 Закону № 3543-XII.
Не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, перелік яких визначено у статті 23 Закону № 3543-XII (відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації).
Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що під час проведення мобілізаційних процедур позивач надавав документи для підтвердження наявності у нього підстав для відстрочки від військової служби чи непридатності до військової служби. Не надано таких доказів і до позовних матеріалів.
Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач на момент проведення мобілізаційних процедур був заброньований в установленому порядку на період мобілізації.
За приписами частини першої статті 4 Закону №3543-ХІІ організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачено випадки, у яких військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та визначено категорію військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
При цьому, аналіз приписів статті 23 Закону №3543-ХІІ дає підстави для висновку, що призову на військову службу під час мобілізації підлягають військовозобов`язані, які, з-поміж іншого, визнані придатними до військової служби за станом здоров`я відповідно до висновку військово-лікарської комісії.
Як слідує з матеріалів справи, 16.02.2025 позивач пройшов медичний огляд та за висновком ВЛК, що викладений у довідці від 16.02.2025 №46/2/1048, визнаний військово-лікарською комісією придатним до військової служби.
При цьому, позивач, акцентуючи увагу на тому, що відповідачем не взято до уваги проблеми зі здоров`я, в позовній заяві не конкретизує відповідної інформації, до позовної заяви не було долучено жодних документів, які підтверджували б проблеми зі здоров`ям. Доказів оскарження висновку ВЛК матеріали справи також не містять.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).
Тож, зважаючи на те, що позивач за наслідками проходження ВЛК визнаний придатним до військової служби (довідка ВЛК від 16.02.2025 №46/2/1048), про що відсутній спір між сторонами, порушень під час призову на військову службу ОСОБА_1 , судом не встановлено, а матеріали справи не містять.
Крім того, матеріали справи не містять встановлених фактів того, що позивача шляхом незаконного затримання та позбавлення волі примусово доставлено для проходження військово-лікарської комісії.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, суд вважає, що наказ відповідача від 16.02.2025 №82-М в частині призову позивача на військову службу під час загальної мобілізації прийнятий на підставі, у межах та у спосіб, передбачений законодавством, що в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для його скасування.
Зважаючи на те, що в ході судового розгляду справи судом встановлена правомірність наказу відповідача про призов позивача на військову службу під час мобілізації, позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_2 про виключення ОСОБА_1 з поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані та направлені до Військової частини НОМЕР_1 , не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.
Підстав для винесення окремої ухвали судом не встановлено.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій (рішення) чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова