Справа № 522/18606/25-Е
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 522/18606/25-Е

Головуючий І інстанції: Косіцина В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 03 вересня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 03.09.2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

18.08.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси із позовом до ГУ ДМС в Одеській області, в якому просив суд скасувати постанову серії ПН МОД №012280 від 06.08.2025р. про накладення адміністративного стягнення та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.08.2025р. начальником ГУ ДМС в Одеській області Погребняк О.Г. винесено спірну постанову серії ПН МОД №012280 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 5100 грн. Позивач не згоден з цією постановою, вважає її безпідставною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки останній не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП, а відповідачем, всупереч вимогам КУпАП, при винесенні спірної постанови не з`ясовано належним чином чи було вчинено дане адміністративне правопорушення, та чи наявна саме його вина у вчиненні такого правопорушення.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги категорично не визнав та мотивовано просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 03 вересня 2025 року (ухваленим в порядку письмового провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено. Скасовано постанову ГУ ДМС в Одеській області від 06.08.2025р. серії ПН МОД №012280 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

15.09.2025р. відповідач оскаржив вказане судове рішення в апеляційному порядку.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2025р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2025р. апеляційну скаргу ГУ ДМС в Одеській області - повернуто апелянту.

26.09.2025р. відповідач повторно подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 03.09.2025р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

15.10.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2025р. та від 21.10.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 (разом із його батьками) 09.01.2024р. звернувся із відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

29.01.2024р. наказом Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області №21 здійснено оформлення документів для вирішення питання щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з наказом від 29.03.2024р. №65, ОСОБА_1 було продовжено строк розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

10.06.2024р. Управлінням складено Висновок по справі №2024OD0003 про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до якого, клопотання особи не містить умов, передбачених п.1 ч.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме: в нього відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань на території Таджикистану. Також, відсутні умови, які можуть бути розглянуті в контексті надання заявнику додаткового захисту в Україні, через відсутність доведених фактів загрози його життю, безпеці чи свободі в країні її громадянської належності через побоювання застосування щодо нього смертної кари або ж виконання вироку про смертні кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, походження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.

25.07.2024р. рішенням ДМС України №123-24 позивачу відмовлено у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, в Україні.

Не погодившись з прийнятим ДМС України рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

12.03.2025р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/37107/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025р., у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі.

19.06.2025р. позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, надіславши її через підсистему «Електронний суд».

Ухвалою Верховного Суду від 03.07.2025р. касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без руху.

30.07.2025р. ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу - повернуто особі, яка її подала.

06.08.2025р. головним спеціалістом ГУ ДМС в Одеській області - Коровяковим О.О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №012182 відносно ОСОБА_2 , з якого вбачається те, що 06.08.2025р. о 11:40 год. за адресою: м.Одеса, вул. Преображенська, 44, співробітниками ГВКР УСБУ в Одеській області спільно зі співробітниками ГУ ДМС в Одеській області виявлено та доставлено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м.Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33, ОСОБА_1 , який порушив законодавством про правовий статус іноземців та ОБГ, проживаючи на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.203 КУпАП.

06.08.2025р. постановою начальника ГУ ДМС в Одеській області - Погребняк О.Г. серії ПН МОД №012280, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП.

Не погоджуючись із правомірністю винесення відповідачем постанови від 06.08.2025р. серії ПН МОД №012280 про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірного рішення відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ч.2 ст.203 КУпАП, перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, апеляційний суд зазначає, що з часу звернення за захистом в України та до закінчення процедури судового оскарження рішення ДМС України від 25.07.2024р. за №123-24 про відмову у надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, для позивача документом на право проживання (перебування) в Україні, була довідка №014118 про звернення за захистом в Україні, з терміном дії до 02.06.2025.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011р. №3671-VI, довідкою про звернення за захистом в Україні вважається документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Як передбачено у п.3.2 наказу МВС України «Про затвердження Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» від 07.09.2011р. №649, у день отримання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає заявникові під підпис у журналі реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4) довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до зазначеного журналу.

Довідка видається строком на один місяць.

При цьому, за змістом п.п. «б» п.6.9 Правил №649, при отриманні рішення ДМС про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, у разі оскарження особою зазначеного рішення продовжує строк дії довідки про звернення за захистом в Україні, про що зазначається у журналі реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копії ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки.

Подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації від юридичної служби територіального органу ДМС або юридичної служби ДМС про стан розгляду справи в суді.

Подані документи долучаються до особової справи.

У світлі доводів сторін та наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2025р. у справі №420/37107/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025р., відмовлено у скасуванні рішення ДМС України від 25.07.2024р. №123-24 про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Отже, оскільки рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2025р. у справі №420/37107/24, набрало законної сили за наслідком його апеляційного перегляду - 20.05.2025р., а касаційне провадження в межах цієї справи відкрите не було (ухвалою Верховного Суду від 30.07.2025р. касаційну скаргу - повернуто особі, яка її подала), колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що 20.05.2025р. була закінчена процедура судового оскарження ОСОБА_1 рішення ДМС України від 25.07.2024р. №123-24 про відмову йому у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

При цьому, варто наголосити, що завершення судового оскарження, це дії в межах судового процесу, внаслідок яких судовий процес у справі завершується, тобто рішення суду 1-ї інстанції стає остаточним та обов`язковим до виконання.

У зв`язку із зазначеним вище, термін дії довідки про звернення за захистом в Україні №014118 закінчився 02.06.2025р. та в апелянта не було жодних правових підстав для продовження терміну її дії.

Також, у контексті зазначеного, колегія суддів наголошує на помилковості посилання суду 1-ї інстанції, як на підставу для задоволення позову, на те, що відповідач не надав доказів прийняття рішення про відмову у продовження терміну дії довідки про звернення за захистом в Україні, адже суд першої інстанції не послався на жодну норму матеріального права, яка б дійсно зобов`язувала відповідача прийняти таке рішення, а Правила №649 такого не передбачають.

Що ж стосується доводів позивача про те, що на момент притягнення до відповідальності не було вирішено повторну заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з посиланням при цьому на ч.1 ст.17 Закону №3671-VI, то такі, на переконання колегії суддів є помилковими та безпідставними, оскільки зазначена норма стосується права на повторне звернення особи, якій відмовили в оформлені документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в той час як рішенням ДМС України від 25.07.2024р. №123-24 позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Додатково колегія суддів зазначає, що за приписами п.3.2 Правила №649, день отримання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає заявникові під підпис у журналі реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4) довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до зазначеного журналу.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повторного звернення позивача до територіального органу ДМС України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Лист адвоката від 06.08.2025р., який був надісланий до апелянта через електронну пошту, не є, у даному випадку, належним доказом, оскільки за приписами Правил №649 (розділ ІІ) особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник, мають особисто звернутись до територіального органу ДМС України.

Отже, посилання позивача на повторне звернення до територіального органу ДМС України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не знайшло свого підтвердження в цій справі.

Помилковими також є висновки суду 1-ї інстанції щодо недоведеності складання протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою на те посадовою особою, з огляду на таке.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014р. №360 «Про затвердження Положення про ДМС України», ДМС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з пп.33 п.4 вказаної Постанови, ДМС України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює у відповідності до закону державний контроль за дотриманням законодавства у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів у передбачених законодавством випадках, притягає порушників до адміністративної відповідальності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011р. №658 «Про утворення територіальних органів ДМС», відповідач є територіальним органом ДМС України.

Як передбачено у п.7 «Положення про Головне управління» (затв. наказом ДМС України від 16.09.2024р. за №239), Головне управління здійснює свої повноваження на території адміністративно-територіальної одиниці безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні підрозділи, а також шляхом взаємодії з пунктами тимчасового розміщення біженців, пунктами тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та центрами надання адміністративних послуг.

Відповідно до наказу ГУ ДМС в Одеській області від 31.05.2024р. №146-к, ОСОБА_3 з 04.06.2024р. було призначено на посаду головного спеціаліста відділу міграційного контролю управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС в Одеській області.

При цьому, за п.4.13 «Положення про відділ міграційного контролю управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС в Одеській області» (затв. наказом ГУ ДМС в Одеській області від 02.11.2023р. №142), відділ для забезпечення виконання покладених на нього завдань і функцій має право: при виявленні порушень вимог чинного законодавства іноземцями, особами без громадянства та приймаючою стороною, вирішувати питання щодо притягнення їх до адміністративної відповідальності відповідно до вимог КУпАП.

Відповідно до «Посадової інструкції головного спеціаліста відділу міграційного контролю управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС в Одеській області», яка затверджена 02.04.2024р., одним із основних обов`язків є формування справ про адміністративні правопорушення щодо порушників міграційного законодавства для притягнення до адміністративної відповідальності та прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності порушників міграційного законодавства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що головний спеціаліст відділу міграційного контролю управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС в Одеській області наділений повноваженнями на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За таких умов, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП, обґрунтовано, тобто із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а тому підстави для її скасування - відсутні.

Аналогічна правова позиція вже була викладена П`ятим апеляційним адміністративними судом у постановах від 29.10.2025р. у справі №522/17908/25-Е та 12.11.2025р. у справі №522/18605/25-Е.

Отже, доводи апеляційної скарги є суттєвими та свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та лише суб`єктивній думці останнього.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 03 вересня 2025 року - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено: 11.12.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко