Справа № 260/8658/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/8658/24 пров. № А/857/10284/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О. І.

Запотічного І. І.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду 10 лютого 2025 року (головуючий суддя Калинич Я.М.), ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Ужгород, у справі № 260/8658/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірними дії та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

26.12.2024 ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила: скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 17.07.2024 року за №64 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.09.1979, що включає періоди роботи з 01.09.1979 по 20.12.1979 (записи №1 і №2), з 31.01.1980 по 07.05.1980 (записи №3 і №4), з 02.06.1980 по 05.02.1982 (записи №5 і №6), і з 09.06.1982 по 01.09.1998 (від запису №7 до запису №10) та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10 липня 2024 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду 10 лютого 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 №64 від 17.07.2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 02.06.1980 року по 05.02.1982 року, згідно з архівною довідкою №02.02-16/4-109 від 05.07.2021 року та період роботи з 09.06.1982 року по 01.09.1998 року, згідно з актом №9 від 10.07.2024 року у садовинрадгоспі «Комунар». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, подану 10.07.2024 року, з урахуванням висновків суду наведених в даному рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів або ж наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист. Щодо періоду роботи позивача з 01.09.1979 року по 20.12.1979 року та з 31.01.1980 року по 07.05.1980 року суд зазначив, що у оскаржуваному позивачем рішенні такі періоди не окреслені, у зарахуванні таких оскаржуваним рішенням не відмовлялося. Відтак, у суду відсутні підстави для задоволення таких періодів. Також зазначив, що дії зобов`язального характеру щодо вирішення питання про зарахування стажу має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Львівській області. Разом з тим, суд дійшов висновку, що вирішення питання щодо призначення позивачці пенсії за віком віднесено до дискреційних повноважень відповідача, а тому суд позбавлений можливості вручатися у дискреційні повноваження відповідача та зобов`язувати його призначати пенсію, у зв`язку з чим вказана позовна вимога задоволенню не підлягає. При цьому, суд у відповідності до вимог ч.2 ст.9 КАС України вважав за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, поданої 10.07.2024 року, з урахуванням висновків суду наведених в даному рішенні, оскільки це є необхідним для повного захисту прав та інтересів позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в частині задоволених вимог, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду 10 лютого 2025 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за наданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 02.06.1980 по 05.02.1982 згідно архівної довідки №02.02.-16/4-109 від 05.07.2021, оскільки в документі зазначено ПІБ не повністю, а саме (по батькові - ОСОБА_2 ), що не відповідає даним паспорта по батькові ( ОСОБА_3 ); період роботи з 09.06.1982 по 01.09.1998 згідно акту №9 від 10.07.2024, оскільки відсутня інформація про перейменування Садовинрадгосп «Комунар» в с/г ТОВ «Капанське». Вказує на те, що встановлення належності правовстановлюючих документів (трудової книжки ) здійснюється шляхом подання заяви в порядку цивільного судочинства, згідно ст. 315 ЦПК України. Зазначає, що страховий стаж роботи позивача становить 20 років 01 місяців (з необхідних 28 років), що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 10.07.2024 року позивач звернулась ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Станом на момент звернення із заявою про призначення пенсії вік позивача становив 62 роки 09 місяців 14 днів.

До заяви про призначення пенсії, позивач подала наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру б/н; заяву про призначення/перерахунок пенсії №4167; паспорт серії НОМЕР_2 ; інші документи: анкету опитування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637, а саме довідку №02.02-16/4-109; заяву про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк) б/н; інший документ (рр 1) паспорт серії НОМЕР_3 ; інший документ ( НОМЕР_4 ) паспорт серії НОМЕР_5 ; інший документ НОМЕР_6 ; інший документ НОМЕР_7 ; інший документ НОМЕР_8 ; інший документ (zv 1) б/н; інший документ (form) б/н; інший документ (dov2) У-37101-22; інший документ (dov 1) 01-14/213; інший документ (akt); пам`ятка пенсіонера б/н; свідоцтво про шлюб НОМЕР_9 ; трудову книжку НОМЕР_10 .

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 17 липня 2024 року №64 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

У рішенні зазначено, що у разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з січня 2024 року по грудень 2024 року включно від 21 року по 31 року, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Страховий стаж роботи заявника становить 20 років 01 місяців (з необхідних 28 років). За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи: - з 02.06.1980 по 05.02.1982 згідно архівної довідки №02.02.-16/4-109 від 05.07.2021, оскільки в документі зазначено ПІБ не повністю, а саме (по батькові - ОСОБА_2 ), що не відповідає даним паспорта по батькові ( ОСОБА_3 ); - з 09.06. 1982 по 01.09.1998 згідно акту №9 від 10.07.2024, оскільки відсутня інформація про перейменування Садовинрадгосп «Комунар» в с/г ТОВ «Капанське». Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом ГУ ПФУ в Закарпатській області №0700-0201-8/52588 від 30.12.2024 року, позивача повідомлено про прийняття рішення про відмову у призначення пенсії від 17.07.2024 року №64.

Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним, позивач звернулась до суду із вимогами про його скасування та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу спірні періоди, у зв`язку із чим призначити пенсію.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За змістом ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст.26 Закону № 1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон України № 1788-ХІІ), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Положеннями ч.1 ст.56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Як передбачено п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Так, на момент внесення записів у трудову книжку позивача діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Державного комітету ради міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09.07.1958 №620 та Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Згідно з п.2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п.2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується «1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; «05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п.2.5. Інструкції № 162).

Згідно з п.2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місце роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Судом апеляційної інстанції досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_11 , видану 20.09.1979 року та засвідчену підписом та печаткою відповідальної особи, що вперше здійснювала записи.

Вказана трудова книжка містить спірні записи, що не враховані пенсійним органом, а саме:

Виноградівський плодоконсервний завод:

- запис №5: 02.06.1980 прийнята на роботу робочою сокосушильного цеху, відповідно до наказу №90 від 02.06.1980 року;

- запис №6: 05.02.1982 звільнена за власним бажанням на підставі наказу №14 від 05.02.1982 року.

Садовинпрадгосп «Комунар»:

- запис №7: 09.06.1982 зарахована на роботу робочою садовиноградної бригади 5, відповідно до наказу №31-л від 18.07.1983 року;

- запис №8: 15.07.1983 переведена на посаду бригадира овочівницької бригади, відповідно до наказу №39-л від 18.07.1983 року;

- запис №9: 01.02.1988 переведена робочою швейного цеху, відповідно до наказу №11-л від 29.01.1988 року;

- запис №10: 01.09.1993 звільнена з роботи за власним бажанням на підставі наказу №16Л від 01.09.1993 року.

Так, відповідачем період з 09.06.1982 по 01.09.1993 не враховано, оскільки назва підприємства ТОВ «Копанське» на печатці, якою засвідчено запис про звільнення не відповідає назві підприємства Садовинпрадгосп «Комунар», до якого було прийнято на роботу. Відомості про перейменування підприємства відсутні.

Крім того, судом апеляційної інстанції дослідженні надані позивачем до пенсійного органу інші документи, а саме: акт опитування свідків для підтвердження трудового стажу від 10.02.2024 року №9, лист Державного архіву Закарпатської області від 19.02.2016 року №У-37/01-22, лист архівного відділу Виноградівської РДА від 27.09.2016 року №01-14/213, копії трудових книжок свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Слід зазначити, що трудова книжка містить спірний запис №7 (про прийняття на роботу) та №10 (про звільнення з роботи), які не враховані пенсійним органом до страхового стажу позивача з огляду на те, що назва підприємства ТОВ «Копанське» на печатці, якою засвідчено запис про звільнення не відповідає назві підприємства Садовинпрадгосп «Комунар», до якого було прийнято на роботу.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що трудова книжка містить відомості про підстави внесення записів, підписи осіб, відповідальних за ведення і видачу трудових книжок, а також відбитки печатки підприємства, записи виконані у хронологічній послідовності, не суперечать один одному, не мають підчисток та виправлень, формально відповідають вимогам, які висуваються законодавством до ведення трудових книжок.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що зазначення відповідачем про те, що назва підприємства ТОВ «Копанське» на печатці, якою засвідчено запис про звільнення не відповідає назві підприємства Садовинпрадгосп «Комунар», до якого було прийнято на роботу, не може бути підставою для невизнання періоду з 09.06.1982 по 01.09.1998 роки трудового стажу позивача, зазначеного у трудовій книжки і відмови у призначенні пенсії позивачу. Період роботи на даному підприємстві також підтверджується показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які у своїх показах зазначили, що позивач, як і свідки, в спірний період працювали саме в садовинпрадгосп (радгоспі) «Комунар».

Крім того, з довідки Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 05.07.2021 року №02.02-16/4-109, виданої ОСОБА_1 убачається:

- згідно книги наказів за 1980, 1981, 1982 роки, архівного фонду Виноградівського плодоовочевого консервного заводу значиться: Наказ №90 від 2 червня 1980 року: «Принять на роботу с 2 июня 1980 г. - тов. ОСОБА_7 - рабочей сокосушильного цеха.». «так у документах».

- згідно книги наказів за 1980, 1981, 1982 роки, архівного фонду «фонду Виноградівського плодоовочевого консервного заводу значиться: Наказ №14 від 5 лютого 1982 року: «Уволить с работы с 5 февраля 1982 г. по собственному желанию согласно ст.38 КЗоТа УССР: - тов. ОСОБА_7 , рабочую сокового цеха.1». «так у документax».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що скорочене зазначення по-батькові позивача є формальною неточністю, яка за загальним правилом, не може бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а (адміністративне провадження № К/9901/17572/18).

В свою чергу, відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірний запис у трудовій книжці є недійсним чи того, що трудова книжка не належить позивачеві.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, зокрема за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року по справі №687/975/17, у якій зазначено, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Аналіз викладено дає підстави суду апеляційної інстанції констатувати, що зміст зазначених документів не виникає жодних сумнівів щодо належності вказаних документів ОСОБА_1 , оскільки такі містять додаткові ідентифікуючі дані, що дає підстави стверджувати що всі вони стосуються однієї і тієї ж особи, а саме ОСОБА_1 , а відтак суд першої інстанції правильно дійшов висновку про протиправність та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу.

Окрім того суд апеляційної інстанції зауважує, що при вирішенні даного спору судом першої інстанції правильно взято до уваги вимоги Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії.., затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, та зобов`язано орган, що розглядав питання призначення пенсії, зарахувати спірні періоди до страхового стажу та для повного захисту порушеного права зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, поданої 10.07.2024 року, з урахуванням висновків суду наведених в даному рішенні, враховуючи вимоги ч.2 ст.9 КАС України щодо виходу за межі заявлених позовних вимог.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обов`язок належного оформлення трудової книжки та іншої документації покладається не на працівника, а на роботодавця, а відтак працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, зокрема за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства. Відтак суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 02.06.1980 року по 05.02.1982 року та період роботи з 09.06.1982 року по 01.09.1998 року і як наслідок, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 №64 від 17.07.2024 року підлягає до скасування, а заява про призначення пенсії підлягає повторному розгляду.

Оскільки сторони не оскаржують рішення суду в частині відмови в позові, то в силу приписів ст.308 КАС України таке не є предметом апеляційного оскарження.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог частково, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду 10 лютого 2025 року у справі № 260/8658/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний