Справа № 580/7682/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7682/24 Головуючий у 1-й інстанції: Руденко А.В.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області (далі - відповідач/ТУ ДСА України у Черкаській області) про:

- визнання протиправними дії ТУ ДСА України у Черкаській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 18 липня 2022 року та з 29 квітня 2024 року по 30 червня 2024 року, обчисленої, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2 102, 00 грн;

- зобов`язання ТУ ДСА України у Черкаській області нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період з 01 січня 2021 року по 18 липня 2022 року та з 29 квітня 2024 року по 30 червня 2024 року відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2021 року становив 2 270, 00 грн, у 2022 році - 2 481, 00 грн та у 2024 році - 3 028, 00 грн із урахуванням раніше виплачених сум та із утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що у спірний період з 01 січня 2021 року по 18 липня 2022 року та з 29 квітня 2024 року по 30 червня 2024 року нарахування та виплата її суддівської винагороди здійснювалась виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2 102, 00 грн, а не у визначеному статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме: з використанням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня 2021 року - 2 270, 00 грн, у 2022 році - 2 481, 00 грн та у 2024 році - 3 028, 00 грн. Вказані обставини є неправомірними та суперечать Законам України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про прожитковий мінімум», які не передбачають окремого розміру прожиткового мінімуму для обчислення суддівської винагороди. Оскаржувані дії відповідача порушують гарантії незалежності суддів, що встановлені нормами національного законодавства та міжнародного права.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії ТУ ДСА України у Черкаській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 18 липня 2022 року та з 29 квітня 2024 року по 30 червня 2024 року включно, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2 102,00 грн.

Зобов`язано ТУ ДСА України у Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01 січня 2021 року по 18 липня 2022 року та з 29 квітня 2024 року по 30 червня 2024 року на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме: у 2021 році - з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 270,00 грн, у 2022 році - 2 481,00 грн, у 2024 році - 3 028,00 грн з урахуванням виплачених сум та з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що порядок визначення розміру суддівської винагороди є предметом виключного регулювання спеціального закону - Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а не Закону України «Про Державний бюджет України». Згідно зі статтею 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється саме законом про судоустрій, а норми бюджетного закону не можуть змінювати чи обмежувати ці конституційні гарантії. Відповідно до частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII базовий посадовий оклад судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір яких установлений на 1 січня календарного року, і жодних альтернативних показників цей закон не передбачає. Включення до Законів про Державний бюджет України на 2021, 2022 і 2024 роки окремої категорії «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» суперечить спеціальному Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII та Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV, якими не передбачено існування окремого прожиткового мінімуму для суддів. Застосування відповідачем зменшеного показника 2 102 грн при обчисленні суддівської винагороди призвело до заниження належних виплат, а отже - порушення гарантій матеріальної незалежності суддів. При цьому суд послався на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21, від 30 листопада 2021 року у справі № 360/503/21, від 22 червня 2023 року у справі № 400/4904/21 та від 12 липня 2023 року у справі № 140/5481/22, де аналогічно підтверджено пріоритет спеціального закону над щорічними законами про державний бюджет.

В апеляційній скарзі ТУ ДСА України у Черкаській області просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду ухвалене з порушенням норм матеріального права та без урахування фактичних обставин справи. ТУ ДСА вказує, що його діяльність регламентується статтею 154 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Положенням, затвердженим наказом ДСА України від 10 травня 2023 року № 229, а також нормами Бюджетного кодексу України. Як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, управління може здійснювати видатки виключно в межах бюджетних асигнувань, визначених кошторисами. Відповідно, воно не уповноважене самостійно збільшувати видатки з Державного бюджету чи змінювати порядок нарахування суддівської винагороди. Підкреслює, що виплати суддівської винагороди здійснювалися відповідно до статей 7 Законів України «Про Державний бюджет України» на 2021, 2022 та 2024 роки, якими встановлено окремий показник прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн. Тому дії управління були законними й не можуть визнаватися протиправними. Частина третя статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є бланкетною нормою, яка лише визначає кількість прожиткових мінімумів (30), але не встановлює конкретного розміру прожиткового мінімуму. Останній визначається саме законами про Державний бюджет України, і до сьогодні ці положення не визнані неконституційними. Отже, суд першої інстанції безпідставно ігнорував дію спеціальних норм бюджетних законів. Застосування до розрахунку суддівської винагороди загального прожиткового мінімуму (2 270 грн, 2 481 грн, 3 028 грн) замість спеціального - суперечить законодавчій волі Верховної Ради України. Будь-яка зміна цих показників без внесення змін до закону про Держбюджет виходить за межі компетенції суду і порушує статтю 75 Конституції України, якою визначено, що єдиним органом законодавчої влади є Верховна Рада. На підтвердження цього апелянт посилається на положення статей 4, 19, 23, 48, 119, 121 Бюджетного кодексу України, які забороняють розпорядникам бюджетних коштів брати зобов`язання понад встановлені асигнування. Крім того, наголошує, що надання суду повноважень змінювати показники прожиткового мінімуму призведе до втручання у виключну компетенцію парламенту щодо визначення бюджетних видатків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 з 2013 року працює суддею Тальнівського районного суду Черкаської області, що підтверджується наказом Тальнівського районного суду Черкаської області від 04 липня 2013 року № 32/ОС.

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до ТУ ДСА України у Черкаській області із заявою від 08 травня 2024 року щодо величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для обчислення базового розміру посадового окладу судді.

Листом від 17 травня 2024 року № 04-1435/24 ТУ ДСА України у Черкаській області повідомило, що при нарахуванні позивачу суддівської винагороди за періоди: 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року та з 01 січня 2024 року по 30 квітня 2024 року було застосовано прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 102, 00 грн, який зазначений абзацом 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ, абзацом 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ, абзацом 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ, абзацом 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року № 3460-ІХ відповідно, та який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Згідно із статтею 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною 1 статті 135 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX, зокрема, встановлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2 270, 00 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня, - 2 102 гривні.

Таким чином, вказаною нормою Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», разом із встановленням на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2 270, 00 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2 102, 00 грн.

Такий показник прожиткового мінімуму для розрахунку суддівської винагороди був передбачений також статтею 7 законів про державний бюджет на 2022 і 2024 роки, хоч прожитковий мінімум для працездатних осіб визначався у розмірі 2 481 грн і 3028 грн відповідно.

Водночас, до 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як то передбачено статтею 135 Закону № 1402-VIII.

Сторонами у справі не заперечується, що ТУ ДСА України у Черкаській області нараховано та виплачено позивачу за спірний період суддівську винагороду, виходячи з розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2 102, 00 грн.

Окрім того, вказані обставини підтверджено наявними в матеріалах справи розрахунковими листами за спірний період, а також довідками про доходи, отриманими позивачем за основним місцем роботи.

Колегія суддів зазначає, що питання щодо визначення розрахункової величини для обчислення посадового окладу судді, а саме застосування з 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що використовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, неодноразово розглядалося Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду та ним була сформована правильна судова практика в цій категорії справ, яка полягала в наступному.

Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Такий висновок узгоджується зі змінами до Конституції України, внесеними Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII), що набрали чинності з 30 вересня 2016 року.

Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, а саме: «Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.»

Таким чином, Конституція України у редакції Закону № 1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме: розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій. З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій та статусу суддів.

Такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» не передбачено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV. Вказаним Законом судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Отже, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня відповідного календарного року, на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена, не відповідає наведеним законодавчим приписам.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом, яким є Закон № 1402-VIII, гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

В той же час, законами про державний бюджет на 2021, 2022 та 2024 роки фактично змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Законом № 1402-VIII передбачено, що для визначення розміру суддівської винагороди береться лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися або змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій.

Тому, зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди дисонує зазначеному правовому регулюванню.

Проте, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій і відмовляючи в задоволенні позову, зробила правовий висновок, відповідно до якого починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на кожен рік встановлювався на 1 січня відповідного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Як зазначено у цій постанові, розмір посадового окладу судді є складовою суддівської винагороди та прямо залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного Законом України № 966-XIV «Про прожитковий мінімум». Цей закон передбачає вичерпний перелік соціальних і демографічних груп населення, щодо яких установлюється прожитковий мінімум, і судді до таких груп не належать. Відтак, законодавець, починаючи з 2021 року, не встановлював окремого прожиткового мінімуму для суддів, а лише визначав конкретний його розмір для працездатних осіб, який використовується для розрахунку суддівської винагороди - 2102 гривні.

Таким чином, у законах про Державний бюджет України фактично не передбачено окремої або іншої розрахункової величини для визначення розміру посадового окладу судді; встановлювався саме грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що підлягає застосуванню при розрахунку суддівської винагороди.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною п`ятою статті 353 КАС України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що для обчислення суддівської винагороди позивачу було застосовано прожитковий мінімум для працездатних осіб, який використовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн.

Отже, з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24, відповідач, здійснюючи нарахування та виплату суддівської винагороди з урахуванням зазначеного показника відповідно до статті 7 закону про державний бюджет на конкретний рік діяв правомірно.

При цьому, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції об`єктивно не міг врахувати зазначену правову позицію, оскільки така сформована після ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі.

Отже, відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідній частині.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, відповідно відсутні й правові підстави для стягнення з відповідача судового збору.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.