Справа № 160/31659/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/31659/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 в адміністративній справі №160/31659/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

29.11.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.11.2024 року № 92 про відмову у призначенні пенсії за віком громадянці України - ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 - IV щодо не врахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.07.1978 року, а саме: періоду роботи з 07 липня 1978 року по 08 липня 1979 року на Н- Волинському льонзаводі; періоду роботи з 24 вересня 1979 року по 14 травня 1985 року на Н- Волинському льонзаводі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати громадянці України - ОСОБА_1 з моменту її звернення до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, а саме з 02.05.2024 року до загального страхового (трудового) стажу періодів роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 10.07.1978 року, а саме: періоду роботи з 07 липня 1978 року по 08 липня 1979 року на Н- Волинському льонзаводі; періоду роботи з 24 вересня 1979 року по 14 травня 1985 року на Н- Волинському льонзаводі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/12513/24 було визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській та Закарпатській областях про відмову в призначенні позивачу пенсії та зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії. При повторному розгляді заяви, позивач отримала 07.11.2024 року рішення про відмову у призначенні пенсії № 92, постановлене ГУ ПФУ в Житомирській області, в якому зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки від 10.07.1978 року НОМЕР_2 , а саме: з 07 липня 1978 року по 08 липня 1979 року, оскільки дата наказу при звільнення 27 липня 1919 року не відповідає даті 08.07.1979 року; з 24 вересня 1979 року по 14 травня 1985 року, оскільки відсутній номер та дата наказу про звільнення. До страхового стажу також не зараховано періоди роботи: 01.12.2007 року по 23.02.2010 року; 03.08.2010 по 30.09.2024 року. Вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 в адміністративній справі №160/31659/24 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.11.2024 року № 92 про відмову у призначенні пенсії за віком громадянці України - ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 - IV щодо не врахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.07.1978 року, а саме: періоду роботи з 07 липня 1978 року по 08 липня 1979 року на Н- Волинському льонзаводі; періоду роботи з 24 вересня 1979 року по 14 травня 1985 року на Н- Волинському льонзаводі. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати громадянці України ОСОБА_1 з моменту її звернення 02.05.2024 року до загального страхового (трудового) стажу періодів роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 10.07.1978 року, а саме: періоду роботи з 07 липня 1978 року по 08 липня 1979 року на Н- Волинському льонзаводі; періоду роботи з 24 вересня 1979 року по 14 травня 1985 року на Н- Волинському льонзаводі. У задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 01.11.2024 подала до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області заяву, яка опрацьовувалась за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Житомирській області.

За результатами розгляду заяви позивача 07.11.2024 року ГУ ПФУ в Житомирській області було прийнято рішення № 92 про відмову у призначенні пенсії, відповідно до статті 26 Закону 1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, до страхового стажу позивача не зараховано, між іншим, період роботи, відповідно до трудової книжки від 10.07.1978 року НОМЕР_1 : з 07.07.1978 року по 08.07.1979 року, оскільки дата наказу при звільненні 27.07.1919 року не відповідає даті 08.07.1979 року; з 24.09.1979 року по 14.05.1985 року, оскільки відсутній номер та дата наказу про звільнення.

Позивачем підтверджено належними документами страховий стаж 19 років 00 місяців 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, тому позивач матиме право на пенсійну виплату з 29.04.2026 року, або при набутті необхідного страхового стажу.

Отже, спір між сторонами виник з підстав не зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу. який дає право на призначення пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 затверджена нова Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція №58).

До трудової книжки вносяться, зокрема: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення (п. 2.2. Інструкції №58).

За вимогами пунктів 2.3., 2.4. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній застосовуються норми Порядку №637 щодо підтвердження трудового стажу.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 01.11.2024 подала до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області заяву, яка опрацьовувалась за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Житомирській області.

За результатами розгляду заяви позивача 07.11.2024 року ГУ ПФУ в Житомирській області було прийнято рішення № 92 про відмову у призначенні пенсії, відповідно до статті 26 Закону 1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, до страхового стажу позивача не зараховано, між іншим, період роботи, відповідно до трудової книжки від 10.07.1978 року НОМЕР_1 : з 07.07.1978 року по 08.07.1979 року, оскільки дата наказу при звільненні 27.07.1919 року не відповідає даті 08.07.1979 року; з 24.09.1979 року по 14.05.1985 року, оскільки відсутній номер та дата наказу про звільнення.

Позивачем підтверджено належними документами страховий стаж 19 років 00 місяців 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, тому позивач матиме право на пенсійну виплату з 29.04.2026 року, або при набутті необхідного страхового стажу.

Отже, спір між сторонами виник з підстав не зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу. який дає право на призначення пенсії за віком.

В даному випадку колегія суддів зазначає, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а, від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є уповноважений орган.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 р. у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Поряд із цим суд зауважує, що особа не може відповідати за правильність та повноту оформлення її трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах або обрахунку страхового стажу.

Висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17.

При цьому, суд враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи стосовно якої її оформлено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, від 09 серпня 2019 у справі №654/890/17, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Колегія суддів зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Варто звернути увагу, що наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а.

В той же час, відповідачем не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивачки, натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи.

При цьому, суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині зазначеного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Таким чином, є обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.11.2024 року № 92 про відмову у призначенні пенсії за віком громадянці України - ОСОБА_1 , не ґрунтується на вимогах законодавства, прийняте без урахування усіх істотних обставин, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області -залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 в адміністративній справі №160/31659/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 12 грудня 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун