Справа № 523/16503/25
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 523/16503/25

Перша інстанція суддя Малиновський О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.,

при секретарі Ісмієвій А.І.

за участі:

представника апелянта Левенця А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Єргієва Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління національної поліції в Одеській області на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2025 року та на додаткове рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1837905 від 03 серпня 2025 року.

Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2025 року задоволено позовні вимоги.

Додатковим рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2025 року здійснено розподіл понесених позивачем судових витрат, а саме: витрат зі сплати судового збору, розміром 484,48 грн; витрат на професійну правничу допомогу, розміром 9500,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями відповідачем подано апеляційні скарги з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги на рішення суду обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, без встановлення усіх обставин вчинення позивачем спірного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП, а також без належного дослідження доказів у справі.

Вимоги апеляційної скарги на додаткове рішення суду обґрунтовано тим, що визначені судом витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та не підлягають стягненню на користь позивача за наслідком розгляду даної справи.

В свою чергу, позивачем подано відзиви на апеляційні скарги на рішення суду у яких зазначено, що судом першої інстанції прийнято законні та обґрунтовані рішення про задоволення позову та додаткове рішення до нього.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності відмови у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду та часткового задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення суду, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що поліцейським Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області відносно ОСОБА_1 складено постанову серії ЕГА №1837905 від 03 серпня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а також застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 850,00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 03 серпня 2025 року ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, повідомивши про зникнення його дітей та дружини, що не відповідало дійсності, оскільки діти знаходились з матір`ю на відпочинку.

Не погоджуючись з фактом притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, оскілки поліцією не доведено правомірності оскаржуваної постанови, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 183 КУпАП, завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегією суддів встановлено, що оскаржуваною постановою у справі про адміністративне правопорушення притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 183 КУпАП.

В даному випадку, поліцією встановлено, що позивач 03 серпня 2025 року здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, повідомивши про зникнення його дружини та дітей, що не відповідало дійсності, оскільки його дружина з дітьми знаходились на відпочинку в іншому населеному пункті.

В свою чергу, позивач заперечує факт вчинення спірного правопорушення та зазначає, що в його діях відсутній склад спірного правопорушення, оскільки він не володів інформацією про місцезнаходження його сім`ї та мав обґрунтовані побоювання щодо можливого зникнення його сім`ї.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позову у межах доводів та вимог апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, диспозиція ст. 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик хоча б однієї зі спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Між тим, як встановлено судом першої інстанції за наслідком допиту у якості свідка дружини позивача, остання 02 серпня 2025 року поїхала з дітьми на відпочинок до іншого населеного пункту, не попередивши про це позивача, з яким проживала на той момент однією сім`єю.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, можуть вказувати на наявність побоювань у позивача щодо можливого зникнення його сім`ї з підстав відсутності у нього інформації про їх місцезнаходження.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, колегія суддів наголошує, що обов`язком поліції є доведення наявності складу спірного адміністративного правопорушення у діях позивача.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи поліції про можливе сповіщення батька самими дітьми про місце їх місцезнаходження, яке начебто мало місце у межах спірних правовідносин, є безпідставними, оскільки вони не підтверджуються будь-якими належними доказами.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що діти позивача є малолітніми, пояснення яких у будь-якій формі можуть містити необ`єктивну інформацію.

З іншого боку, колегія суддів також наголошує на тому, що попри надання пояснень поліцією про систематичність вчинення позивачем аналогічних дій щодо виклику поліції та наявності триваючого побутового конфлікту у позивача з дружиною, поліцією не надано до суду жодного доказу, підтверджуючого попередні виклики позивачем поліції.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поліцією не доведено наявності складу спірного правопорушення у діях позивача.

З іншого боку, перевіряючи законність та обґрунтованість додаткового рішення, яким здійснено розподіл понесених судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, з аналізу вищевикладених норм процесуального права вбачається, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення для розподілу понесених сторонами судових витрат.

В даному випадку, за наслідком задоволення вимог позивача, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про необхідність ухвалення додаткового рішення для стягнення на користь позивача понесених судових витрат зі сплати судового збору.

З іншого боку, колегією суддів встановлено, що позивач, подаючи до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового судового рішення, також бажав здійснити розподіл понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, загальним розміром 9500,00 грн.

В свою чергу, перевіряючи правильність здійснення судом розподілу понесених позивачем судових витрат у цій частині, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторони у справі, крім суб`єктів владних повноважень, мають право на розподіл понесених витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд за наслідком розгляду справи не зобов`язаний відшкодовувати усі задекларовані позивачем судові витрати за рахунок суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу, розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі та затраченому адвокатом часу.

Крім того, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із складністю справи.

Між тим, позивачем на підтвердження розміру понесених витрат до суду надано наступні копії документів: договору про надання правової допомоги від 11 серпня 2025 року, укладеного між Адвокатським бюро «Єргієв» та ОСОБА_1 ; додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 11 серпня 2025року про вартість надання юридичних послуг; акту виконаних робіт та наданих послуг від 24 жовтня 2025 року.

З аналізу наданих документів вбачається, що вартість наданих адвокатом послуг під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, за 9,5 годин роботи, склала 9 500,00 грн.

В свою чергу, колегія суддів наголошує на незначному розмірі накладеного на позивача штрафу (ціни позову), а також на тому, що дана справа є справою незначної складності.

Тому, враховуючи зміст та обсяг вищеописаних послуг, незначний розмір накладеного на позивача штрафу (ціни позову), незначну складність даної справи, колегія суддів вважає, що позивач має право на відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

При цьому, колегія суддів не приймає доводів апелянта про те, що позивачем пропущено встановлений ч. 7 ст. 139 КАС України 5-денний строк для подання документів щодо розміру понесених судових витрат, оскільки з врахуванням приписів ч. 6 ст. 120 КАС України, колегія суддів вважає, що позивачем подано відповідні документи у межах встановленого 5-денного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити додаткове рішення суду першої інстанції, змінивши (зменшивши) розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які піддягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 139, 252, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Одеській області на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2025 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Одеській області на додаткове рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2025 року задовольнити частково.

Змінити додаткове рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2025 року, шляхом зменшення суми витрат на професійну допомогу, які підлягають стягненню з Головного управління національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 до 2000,00 (двох тисяч) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді А.В. Крусян О.А. Шевчук