Справа № 520/25611/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 р.Справа № 520/25611/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Пасечнік О.В.) від 30.10.2025 по справі № 520/25611/25

за позовом ОСОБА_1

до Старосалтівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправними дії Старосалтівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області щодо безпідставного продовження строків на 20 днів для надання відповіді на інформаційний запит позивача № 1 від 18.09.2025;

зобов`язати Старосалтівську селищну військову адміністрацію Чугуївського району Харківської області повторно розглянути запит № 1 про надання публічної інформації від 18.09.2025 року, надавши точну, повну та достовірну запитувану в ньому інформацію в п`ятиденний строк відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації";

визнати протиправними дії Старосалтівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області щодо безпідставного продовження строків на 20 днів для надання відповіді на інформаційний запит позивача № 2 від 18.09.2025;

зобов`язати Старосалтівську селищну військову адміністрацію Чугуївського району Харківської області повторно розглянути запит № 2 про надання публічної інформації від 18.09.2025 року, надавши точну, повну та достовірну запитувану в ньому інформацію в п`ятиденний строк відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації";

визнати протиправними дії Старосалтівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області щодо безпідставного продовження строків на 20 днів для надання відповіді на інформаційний запит позивача № 3 від 18.09.2025;

зобов`язати Старосалтівську селищну військову адміністрацію Чугуївського району Харківської області повторно розглянути запит № 3 про надання публічної інформації від 18.09.2025 року, надавши точну, повну та достовірну запитувану в ньому інформацію в п`ятиденний строк відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Старосалтівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області (62560, Харківська область, Чугуївський район, смт Старий Салтів, вул. Перемоги, 14, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн (шість тисяч 00 коп).

Представником відповідача через підсистему "Електронний суд" до канцелярії суду подано заяву, в якій він просив суд прийняти відмову від позову та закрити провадження у справі № 520/25611/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старосалтівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2025 по справі № 520/25611/25 закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старосалтівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Заяву представника позивача про стягнення судових витрат - залишено без задоволення.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині відмови у задоволенні заяви представника позивача адвоката Івахненко М.А. про стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Старосалтівської селищної військової адміністрації Харківській області на користь ОСОБА_1 . Прийняти постанову, якою задовольнити заяву представника позивача адвоката Івахненко М.А. про стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Старосалтівської селищної військової адміністрації Харківській області на користь ОСОБА_1 . Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Старосалтівської селищної військової адміністрації (62560, Харківська область, Чугуївський район, смт Старий Салтів, вул.Перемоги, 14) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер Документ сформований в системі «Електронний суд» 06.11.2025 7 облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн (шість тисяч 00 коп). В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що нормами КАС України чітко передбачено, що у разі відмови позивача від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви всі понесені позивачем у справі витрати присуджуються йому із відповідача.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись із заявою про закриття провадження у справі, позивач (який діє через адвоката Івахненка М.А.) посилався на те, що 10.10.2025 відповідач листами вих. № 01-01-19/1166, вих. № 01-01-19/1167, вих. № 01-01-19/1168 від 10.10.2025 надав відповіді на запити № 1, № 2, № 3 на отримання публічної інформації Позивача від 18.09.2025.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції зазначив, що оскільки 10.10.2025 відповідач листами вих. № 01-01-19/1166, вих. № 01-01-19/1167, вих. № 01-01-19/1168 від 10.10.2025 надав відповіді на запити № 1, № 2, № 3 на отримання публічної інформації Позивача від 18.09.2025, у межах цієї справи відсутній предмет спору, а тому наявні підставі для закриття провадження у справі у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України. Також суд вказав, що за встановленими у цій справі обставинами, вимоги позивача задоволено самим відповідачем шляхом надання відповідачем відповідей на запити, яке мало місце після звернення позивача до суду. Отже, задоволення вимог позивача пов`язане із поданням позовної заяви до суду.

Відмовляючи в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 8 ст. 139 КАС України дозволяє суду у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. З урахуванням обставин, що склалися, за відсутності чіткого правового регулювання розподілу судових витрат саме у такому випадку процесуальним законом, суд керується принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли. Так, визнавши помилку й усунувши її, сторона відповідача не давала приводу для подальшого розгляду справи, адже права позивача були поновлені і без завершення судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ухвала суду першої інстанції позивачем оскаржується виключно в частині залишення без задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, судове рішення переглядається з урахуванням приписів ч. 1 ст. 308 КАС України.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Приписами ч. 2 ст. 238 КАС України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Аналізуючи наведені норми, суду необхідно встановити чи було задоволено позовні вимоги відповідачем, коли було задоволено такі вимоги та чи пов`язане таке задоволення вимог позивача із поданням позовної заяви до суду.

В межах спірних правовідносин провадження у справі закрито саме на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, у зв`язку з тим, що 10.10.2025 відповідач листами вих. № 01-01-19/1166, вих. № 01-01-19/1167, вих. № 01-01-19/1168 від 10.10.2025 надав відповіді на запити № 1, № 2, № 3 на отримання публічної інформації Позивача від 18.09.2025, а отже у межах цієї справи дійсно відсутній предмет спору, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Отже, за встановленими у цій справі обставинами, вимоги позивача задоволено самим відповідачем шляхом надання відповіді на запити на отримання публічної інформації, яке мало місце після звернення позивача до суду першої інстанції. Отже, задоволення вимог позивача пов`язане із поданням позовної заяви до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати ж на правничу допомогу адвоката відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами.

Колегія суддів зазначає, що вказана норма відсилає до загального порядку розподілу судових витрат, визначеного ст. 139 КАС України.

Однак, приписами ст. 139 КАС України не визначено порядок розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Водночас, ч. 8 ст. 139 КАС України дозволяє суду у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З урахуванням обставин, що склалися, за відсутності чіткого правового регулювання розподілу судових витрат саме у такому випадку процесуальним законом, суд керується принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли.

Оскільки провадження у цій справі закрите на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, приписи якої надають можливість суду закрити провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення, а відповідачем ухвала суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі не оскаржувалася, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції, керуючись приписами ч. 2 ст. 238 КАС України, у цих конкретних правовідносинах, повинен був вирішити питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу.

Надаючи оцінку заявленому позивачем клопотанню про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Старосалтівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн., колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.

Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд указав, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу, представником позивача до суду першої інстанції надано копії: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 24.09.2025 року , копію ордеру, копію рахунку від 15.10.2025 року, опис виконаних робіт від 15.10.2025 року, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю (зазначені докази у повному обсязі відсутні в матеріалах справи в паперовій формі, але містяться в матеріалах електронної справи та долучені судом апеляційної інстанції до матеріалів справи в паперовій формі).

За змістом договору про надання правничої допомоги № 24/09/25 від 24.09.2025, укладеному між адвокатом Івахненком М.А. та позивачем, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Адвокат зобов`язується протягом визначеного в договорі терміну надавати Клієнту за винагороду (гонорар) юридичні послуги (надалі іменовані «Послуги») щодо складання позовів та інших процесуальних документів, представництва в судах з питання оскарження в суді протиправних дій та бездіяльності Старосалтівської селищної військової адміністрації Харківської області щодо ненадання достовірної, точної та повної інформації на запити № 1, № 2, № 3 про надання публічної інформації від 18.09.2025.

Пунктами 5.1 та 5.2 цього Договору передбачено, що визначення розміру оплати праці (гонорару) Адвоката проводиться за попередньою домовленістю з громадянином ОСОБА_1 у фіксованому розмірі, що фіксованому розмірі, яка дорівнює 6000 (шість тисяч) грн 00 коп. без ПДВ . Оплата правової допомоги Адвоката в обумовленому розмірі, здійснюється Клієнтом на підставі виставлених Адвокатом рахунків у визначені в таких рахунках строки. Складання актів прийому-передачі правової допомоги (виконаних робіт) сторонами не здійснюється.

Згідно наданого представником позивача детального опису виконаних робіт адвокатом та здійснених ним витрат часу для надання правничої допомоги від 15.10.2025, адвокатом надані такі послуги: 1) Вивчення питання клієнта, формування позиції та консультування 1 год.; 2) Опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, та вивчення судової практики 1 год.; 3) Складання та подання до Харківського окружного адміністративного суду позовної заяви 3 год.; 4) Складання та подання заяви про відмову від позовних вимог 1 год. Загальна вартість складає 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. Загальний час роботи адвоката складає 6(шість) годин.

Відповідач до суду першої інстанції надавалися письмові пояснення, в яких він, зокрема, вказував, що заперечує проти вимоги про стягнення з нього витрат на правничу допомогу. Також, у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 17.10.2025, зокрема було зазначено й про неспівмірність витрат на правову допомогу зі складністю справи.

Колегія суддів зазначає, що пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

В постанові Верховного Суду від 23.07.2023 р. по справі № 340/4492/22 (адміністративне провадження № К/990/12857/23) судом касаційної інстанції висловлено позицію, згідно якої наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу як це передбачено частиною сьомою статті 134 КАС України, однак, не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої статті 134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.

Колегія суддів враховує, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення гонорару у фіксованій сумі у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат.

Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Отже, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що реальним результатом надання цих послуг є складання та подання до Харківського окружного адміністративного суду позовної заяви та складання та подання заяви про відмову від позовних вимог. При цьому, суд вважає, що складення цих документів не потребувало значного часу, оскільки їх зміст складається переважно з цитування норм права.

Надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування суми понесених витрат на правничу допомогу критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, час витрачений адвокатом, враховуючи суть спірних правовідносин та результат розгляду цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що стягненню на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

В іншій частині заява задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2025 року по справі № 520/25611/25 підлягає скасуванню в частині залишення без задоволення заяви представника позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу, з прийняттям в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Івахненка Максима Андрійовича про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Підставі для розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2025 року по справі № 520/25611/25 скасувати в частині залишення без задоволення заяви представника позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 адвоката Івахненка Максима Андрійовича про стягнення судових витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Старосалтівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн (одну тисячу гривень) 00 коп.

Заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в іншій частині залишити без задоволення.

В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2025 року по справі № 520/25611/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко
Повний текст постанови складентй 11.12.2025 року