Справа № 200/1602/25
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року справа №200/1602/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Компанієць І.Д., Геращенко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 200/1602/25 (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, стягнення коштів,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області, в якому просить (з урахуванням уточнених позовних вимог): визнати протиправним призупинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області з 01.02.2024 року виплати ОСОБА_1 страхової виплати за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві, який спричинив втрату працездатності (щомісячної страхової виплати у разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого); стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві, який спричинив втрату працездатності (щомісячні страхові виплати у разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого), за період з 01.02.2024 року по 28.02.2025 року в сумі 41 903 (сорок одна тисяча дев`ятсот три) гривні 09 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з липня 2005 року щомісяця на банківський рахунок отримував страхову виплату за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві, який спричинив втрату працездатності. З березня 2024 року страхова виплата перестала виплачуватись. Як вбачається з листа відповідача, виплату припинено відповідно до рекомендацій Міністерства фінансів України щодо верифікації державних виплат (в тому числі й страхових виплат). На підставі проведеної верифікації (перевірки) наявних у електронній страховій справі документів було з`ясовано, що за даними Державної міграційної служби України, документ, що посвідчує особу позивача, визнано недійсним або втраченим на дату початку дії виплати страхових виплат. З листа Головного управління від 06.09.2024 року № 24030- 21357/Ж-02/8-0500/24 позивачу стало відомо, що рішення про призупинення виплати страхових виплат з 01.02.2024 року документально не оформлювалось. Позивач зазначає, що на дату початку дії виплати йому страхових виплат він мав паспорт громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , який у вересні 2017 року обміняв на паспорт громадянина України нового зразка № НОМЕР_2 . Таким чином, позивач вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призупинення з 01.02.2024 року виплати йому страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням порушує встановлене Конституцією України його право на соціальний захист та є протиправним. Також вказує, що загальна сума невиплаченої йому Головним управлінням страхової виплати складає 41 903,09 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 200/1602/25 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення нарахування і виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат з 01 лютого 2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування і виплату ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат з 01 лютого 2024 року та виплатити заборгованість зі щомісячних страхових виплат за період з 01 лютого 2024 року по день поновлення такої виплати. В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 , виданим 29 вересня 2017 року органом 1437, РНОКПП НОМЕР_3 .

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДОН-04 № 073279, виданою 20 липня 2005 року Міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК Обласного центру МСЕК Управління охорони здоров`я Донецької облдержадміністрації, ОСОБА_1 з 01 липня 2005 року встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково.

Позивач перебував на постійному обліку в Маріупольському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та отримував щомісячні страхові виплати, що підтверджується матеріалами справи.

Як зазначає відповідач, з 01.01.2023 ОСОБА_1 перебуває на обліку як отримувач щомісячних страхових виплат в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, страхові виплати нараховувалися по 31.01.2024 включно. Оскільки за результатами верифікації виявлено, що за даними Державної міграційної служби України, документ, що посвідчує особу, визнано недійсним або втраченим на дату початку дії виплати страхових виплат, з 01.02.2024 нарахування щомісячних страхових виплат призупинено до усунення невідповідностей. Зазначені обставини не є спірними.

На письмове звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 09.08.2024 року № 21076-20928/Ж-02/8-0500/24 повідомило, що виплату страхових виплат призупинено з 01.02.2024 відповідно до рекомендацій Міністерства фінансів України щодо верифікації державних виплат (в тому числі й страхових виплат). На підставі проведеної верифікації (перевірки) наявних в електронній страховій справі документів було з`ясовано, що за даними Державної міграційної служби України, документ, що посвідчує особу ОСОБА_1 , визнано недійсним або втраченим на дату початку дії виплати страхових виплат. Отже, для уточнення особистих даних рекомендовано звернутися до органів Пенсійного фонду України та надати пакет необхідних документів (зокрема документ, що посвідчує особу), а також подати до органу Пенсійного фонду України анкету застрахованої особи для внесення/зміни/уточнення даних в РЗО. Роз`яснено, що таку анкету можна подати особисто до будь-якого сервісного центру органів Пенсійного фонду України або засобами вебпорталу Пенсійного фонду України. Для цього необхідно авторизуватися на вебпорталі ПФУ та в особистому кабінеті користувача вибрати розділ Комунікації з ПФУ - Анкета для зміни даних в Реєстрі застрахованих осіб, заповнити всі необхідні поля, завантажити копії необхідних документів, підписати своїм електронним цифровим підписом та відправити на опрацювання.

Листом від 06.09.2024 року № 24030-21357/Ж-02/8-0500/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача, що роз`яснення щодо призупинення страхових виплат надавались листом Головного управління №21076-20928/Ж-02/8-0500/24 від 09.08.2024. Подані 12.07.2024 та 16.07.2024 коригуючі анкети застрахованої особи до Реєстру застрахованих осіб мають статус відхилено. Підстава скасування: адреси місця фактичного проживання в анкеті застрахованої особи не відповідає первинним документам. ОСОБА_1 була надана рекомендація додати підтверджуючий документ фактичного місця проживання.

Суд зазначає, що на виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року в частині витребування доказів Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило, що належним чином засвідчену копію рішення щодо призупинення виплати щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 немає можливості надати, оскільки рішення про призупинення щомісячних страхових виплат в паперовому вигляді доопрацьовується органами Пенсійного фонду України. Згідно з актами прийому-передачі особова справа ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області не передавалася. Надана копія постанови про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01.03.2022, передана Маріупольським відділенням Фонду. Розмір виплат станом на 01.02.2024 становив 3002,69 грн.

Спірним питанням даної справи є правомірність призупинення страхових виплат позивачу з 01 лютого 2024 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я. визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 № 1105-XIV (надалі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1105-ХIV уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Частиною 4 статті 30 Закону № 1105-ХIV визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до приписів пункту 1 частини 1, частин 5, 6 9 статті 41 Закону № 1105-ХIV, страхові виплати здійснюються щомісяця у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку або за рішенням суду потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Страхові виплати здійснюються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом протягом строку, на який визначено потребу в них.

Страхові виплати здійснюються протягом строку, встановленого медико-соціальною експертною комісією або експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи для повнолітнього потерпілого та ЛКК для неповнолітнього потерпілого.

Строк здійснення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого під час наступного оцінювання для повнолітнього потерпілого та огляду ЛКК для неповнолітнього потерпілого, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до уповноваженого органу управління. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується, за умови підтвердження втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України Про оплату праці.

Страхові виплати за поточний місяць здійснюються протягом місяця з дня настання страхового випадку. Доставка і переказ сум, що виплачуються потерпілим, здійснюються за рахунок коштів соціального страхування.

За бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їхні поточні рахунки в банку.

Суми, одержані в рахунок страхових виплат потерпілим або особою, яка має на це право, можуть бути утримані територіальними органами уповноваженого органу управління, якщо рішення про їх виплату прийнято на підставі підроблених документів або якщо у документах подано завідомо неправдиві відомості, а також якщо допущено помилку, яка впливає на суму страхових виплат.

Порядок припинення здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг визначений нормами статті 40 Закону № 1105-ХIV.

Частиною 1 статті 40 Закону 1105-ХIV передбачено, що здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються:

1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) у разі смерті отримувача страхових виплат;

7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого;

8) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу норм статті 40 Закону № 1105-ХIV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення здійснення страхових виплат не є вичерпними.

Слід зауважити, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що інші випадки для припинення здійснення страхових виплат повинні також бути передбачені саме законом.

Відповідач зазначає, що щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 призупинені відповідно до рекомендацій Міністерства фінансів України щодо верифікації державних виплат у зв`язку з отриманням за наслідками проведеної верифікації страхових виплат інформації Державної міграційної служби України.

Закон України Про верифікацію та моніторинг державних виплат від 03 грудня 2019 року № 324-IX (далі Закон № 324-IX), визначає правові та організаційні засади здійснення верифікації та моніторингу державних виплат в Україні.

Метою цього Закону є підвищення адресності державних виплат, сприяння розбудові системи соціального забезпечення, а також забезпечення ефективного використання бюджетних коштів.

Статтею 1 Закону № 324-IX визначені терміни в контексті цього закону:

верифікація комплекс заходів щодо збору та перевірки достовірності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних;

державні виплати - пенсії, допомоги, пільги, субсидії, соціальні стипендії, інші виплати, що здійснюються за рахунок коштів державного, місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування;

моніторинг - систематична діяльність з проведення аналізу інформації, отриманої під час верифікації, та аналізу результатів верифікації

органи, що здійснюють державні виплати, - розпорядники бюджетних коштів, інші органи, установи та організації, що призначають, нараховують та/або здійснюють державні виплати;

рекомендація - повідомлення про результат верифікації державних виплат щодо невідповідності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання і розмір таких виплат;

реципієнти - фізичні особи, яким призначено, нараховано та/або здійснено державні виплати, а також фізичні особи, які звернулися за призначенням державних виплат;

Відповідно до статті 6 Закону № 324-IX, орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, зобов`язаний надавати органам, що здійснюють державні виплати, своєчасно та в повному обсязі рекомендації за результатами здійснення верифікації, а також інформацію, необхідну для опрацювання рекомендацій.

Згідно зі статтею 7 Закону № 324-IX, органи, що здійснюють державні виплати, мають такі повноваження: 1) проводити додаткові перевірки інформації, наданої реципієнтами під час звернення за державними виплатами та опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат; 2) надсилати запити для отримання інформації, що впливає на право реципієнтів на отримання державних виплат; 3) приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат; 4) здійснювати передбачені законодавством заходи щодо повернення та/або стягнення сум неправомірно отриманих державних виплат.

Частиною 1 статті 8 Закону № 324-IX, суб`єкти надання інформації в обов`язковому порядку та безоплатно надають органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, інформацію, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, персональні дані з автоматизованих інформаційних систем, реєстрів, баз даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких вони є, у тому числі інформацію з обмеженим доступом.

Згідно частинами 1 та 2 статті 9 Закону № 324-IX, верифікація державних виплат здійснюється в інформаційно-аналітичній платформі шляхом застосування комплексу заходів із збору, проведення аналізу та порівняння параметрів інформації, отриманої від суб`єктів надання інформації, за кожним реципієнтом з подальшим визначенням відповідності інформації визначеним законодавством вимогам, що впливають на визначення права на отримання та розмір державних виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних.

Порядок здійснення верифікації та моніторингу державних виплат встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік державних виплат, що підлягають верифікації, затверджує орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що формують та реалізують державну політику у сфері надання відповідних державних виплат.

Відповідно до статті 13 Закону № 324-IX, для здійснення верифікації та моніторингу державних виплат використовується така інформація про реципієнта: прізвище, ім`я, по батькові; дата народження/смерті; місце народження; стать; серія, номер, дата видачі паспорта громадянина України та найменування уповноваженого суб`єкта, що його видав (номер, дата видачі паспорта громадянина України у формі картки та код уповноваженого суб`єкта, що його видав), а для іноземців та осіб без громадянства - реквізити паспортного документа іноземця та/або документа, що підтверджує право на постійне або тимчасове проживання в Україні; серія, номер, дата видачі свідоцтва про народження дитини реципієнта; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі та дата внесення інформації про особу до цього реєстру; відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання; реєстраційний номер облікової картки платника податків (або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); інформація, отримана від суб`єктів надання інформації, що підтверджує або спростовує право на отримання та розмір державних виплат відповідно до законодавства; інформація, що подається реципієнтом під час призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат, відповідно до визначених законодавством вимог для отримання таких виплат, необхідна для здійснення верифікації.

Інформація про відкриті в банках на ім`я реципієнтів рахунки, операції та залишки за ними отримується відповідно до Закону України Про банки і банківську діяльність.

Відповідно до частин 1 5 статті 16 Закону № 324-IX, за результатами верифікації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, надає органам, що здійснюють державні виплати, підтвердження відповідності наданої реципієнтом інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат, під час здійснення превентивної верифікації або рекомендації щодо: 1) проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності; 2) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Орган, що здійснює державні виплати, опрацьовує отримані рекомендації у строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня їх отримання.

За результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо: 1) призначення (перерахунку) державної виплати; 2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати; 3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати; 4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.

У разі виявлення під час здійснення верифікації розбіжностей даних щодо реципієнтів у різних джерелах інформації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, інформує суб`єктів надання інформації, які є володільцями, розпорядниками та/або адміністраторами автоматизованих інформаційних систем, реєстрів, баз даних інформації про реципієнтів, про виявлені факти таких розбіжностей для вжиття заходів відповідно до законодавства.

У разі виявлення недостовірної інформації, наданої реципієнтом, на підставі якої було призначено, нараховано та/або здійснено державні виплати, органи, що здійснюють державні виплати, надсилають таким реципієнтам вимогу щодо повернення неправомірно або надміру отриманої державної виплати.

Із системного аналізу наведених норм Закону № 324-IX вбачається, що у разі надання органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, органу, що здійснює державні виплати, рекомендацій щодо усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати, останній опрацьовує отримані рекомендації у строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня їх отримання та за результатами опрацювання наданих рекомендацій в контексті спірних правовідносин приймає рішення щодо припинення нарахування та/або здійснення державної виплати або рішення щодо усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

За проведеною верифікацією Міністерства фінансів України відповідно до вимог Закону № 324-IX виявлена невідповідність: за даними Державної міграційної служби України документ, що посвідчує особу, якій призначено державну виплату (інформація, яка була надана такими особами під час звернення для отримання такої виплати), визнано недійсним або втраченим на дату початку дії виплати, а саме паспорт позивача серії НОМЕР_4 на дату початку виплати (01.05.2023) є недійсним, дата припинення дії документа 01.12.2017. Надано рекомендації щодо усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних. Зазначені відомості містяться у картці верифікації Міністерства фінансів України, наданій суду відповідачем.

За результатами опрацьованих рекомендацій Міністерства фінансів України з 01.02.2024 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат позивачу було призупинено до усунення невідповідностей.

Суд вважає таку позицію відповідача помилковою, з огляду на наступне.

У спірних правовідносинах приписи Законів № 1105-ХIV та № 324-IX треба тлумачити у взаємозв`язку.

Частина перша статті 40 Закону № 1105-ХIV встановлює, що здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються: 1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) у разі смерті отримувача страхових виплат; 7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого; 8) в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 1 Закону № 324-IX визначає, що верифікація це комплекс заходів направлених на: збір та перевірку достовірності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат; виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних.

Стаття 16 Закону № 324-IX, яка визначає результати верифікації державних виплат, не встановлює випадків припинення здійснення страхових виплат, а тільки надає відповідачу право припинення нарахування та/або здійснення державної виплати за результатами опрацювання наданих рекомендацій, при цьому рішення про припинення державних виплат приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.

Таким чином, норма статті 16 Закону № 324-IX в цій частині є бланкетною та в частині визначення наявності підстав для припинення здійснення страхових виплат відсилає до приписів Закону № 1105-ХIV.

З огляду на викладене, припинення здійснення страхових виплат відповідно до Закону № 324-IX на підставі рекомендації органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, можливе тільки у разі наявності відповідної підстави в Законі № 1105-ХIV.

Разом із цим суд зазначає, що надані Міністерством фінансів України рекомендації лише констатують невідповідність інформації, яка міститься у даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, розпорядником та/або адміністратором яких є відповідач, тим даним, що містяться в Державній міграційній службі України, що по своїй суті не є підставою для припинення страхових виплат.

Суд зазначає, що відповідно до наданої відповідачем картки рекомендацій Міністерства фінансів України, паспорт ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 на дату початку виплати (01.05.2023) визнано недійсним, дата припинення дії документа - 01.12.2017 року.

При цьому, позивач вказує, що паспорт громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 у вересні 2017 року він обміняв на паспорт громадянина України нового зразка № НОМЕР_2 .

Відповідно до наданої позивачем копії паспорта № НОМЕР_2 , датою його видачі є 29 вересня 2017 року.

Суд зазначає, що позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності з 01 липня 2005 року безстроково. ОСОБА_1 перебував на постійному обліку в Маріупольському міському відділенні УВД ФССУ в Донецькій області та отримував щомісячні страхові виплати по 31.12.2022.

Суд зауважує, що з 01 січня 2023 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 21 вересня 2022 року № 2620-IX, ч. 2 розд. VII Прикінцеві та перехідні положення якого припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Отже, з 01 січня 2023 року (у зв`язку з припиненням Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, які реорганізуються шляхом приєднання до Пенсійного фонду України) повноваження управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях передані до відповідних територіальних органів Пенсійного фонду України.

Отже, з 01.01.2023 ОСОБА_1 перебуває на обліку як отримувач щомісячних страхових виплат в ГУ ПФУ в Донецькій області.

З наведеного можна дійти висновку, що на момент призначення позивачу страхових виплат був дійсним паспорт серії НОМЕР_1 , який у подальшому, у вересні 2017 року, замінено паспортом № НОМЕР_2 . Доказів зворотного відповідачем не надано.

Як вбачається з картки рекомендацій Міністерства фінансів України, органу, що здійснює державні виплати, надано рекомендацію щодо усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних. За обробкою рекомендації прийнято рішення: усунення невідповідностей даних.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності передбачених статтею 40 Закону № 1105-ХIV підстав для припинення позивачу виплати страхових виплат. Отже, припиняючи позивачу виплату страхових виплат за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив його право на отримання страхових виплат.

Поряд з цим, слід зазначити, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання страхових виплат не є спірним між сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбачено діючим законодавством. Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що буд-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки на умовах передбачених законом і повинно переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано жодних доказів правомірності припинення страхових виплат позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Конституційне право позивача на отримання страхових виплат не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Невиплата страхових виплат, які гарантовані Конституцією України є прямим порушенням статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді отримання щомісячної страхової виплати було відповідачем порушено.

З огляду на встановлені судом обставини справи, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати позивачу страхових виплат з 01.02.2024 року є протиправними.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права судом першої інстанції зазначено наступне.

Позивач просив визнати протиправним призупинення відповідачем виплати страхових виплат та стягнути на його користь з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щомісячні страхові виплати за період з 01.02.2024 року по 28.02.2025 року в сумі 41 903 (сорок одна тисяча дев`ятсот три) гривні 09 коп. При цьому, у позові наводить розрахунок цієї суми, а саме: за березень 2024 року лютий 2025 року по 3 241,70 грн. (3 002,69 грн. x 1,0796) щомісяця з урахуванням індексації. Загальна сума невиплаченої Головним управлінням страхової виплати складає 41 903,09 грн. (3 002,69 грн. + 3 241,70 грн. x 12 місяців).

Судом встановлено, що Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області припинено нарахування та виплату позивачу страхових виплат з 01 лютого 2024 року. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази щодо поновлення страхових виплат позивачу, що є підставою вважати, що страхові виплати до теперішнього часу позивачу не поновлено.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є ефективним, оскільки стягнення страхових виплат за певний період (з моменту припинення виплати до моменту звернення до суду з позовом) не відновить його права, яке було порушене шляхом припинення виплати страхових виплат, які до теперішнього часу не відновлено.

Крім того суд зазначає, що відповідачем зазначено, що розмір щомісячної страхової виплати позивача станом на 01 лютого 2024 року становив 3002,69 грн.. Водночас, відповідно до частини 2 статті 31 Закону № 1105-ХIV щомісячні страхові виплати підлягають перерахуванню щороку, з 1 березня, на коефіцієнт, що враховує показники зростання споживчих цін та середньої заробітної плати (доходу) в Україні. Тобто, страхові виплати щороку підлягають перерахунку (індексації).

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 3 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 року справі № 826/8803/15, від 21 червня 2018 року у справі №274/1717/17, від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Суд зазначає, що проведення перерахунку (індексації) страхових виплат є виключно повноваженням Пенсійного фонду України.

Суд зауважує, що жодних пояснень з приводу визначеної позивачем до стягнення суми страхових виплат відповідачем не надано. В матеріалах справи відсутні докази щодо нарахування позивачу страхових виплат у спірний період. Водночас, суд не може перебирати на себе повноваження пенсійного органу щодо проведення індексації страхових виплат та визначення їх розміру у певний виплатний період. До того ж, виплати до теперішнього часу не поновлено, а отже період заборгованості є більшим, ніж визначений позивачем.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення страхових виплат за період з 01.02.2024 року по 28.02.2025 року в сумі 41 903,09 грн.

Разом із цим, нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені судом обставини з метою ефективного захисту порушених прав, свобод, інтересів позивача, суд першої інстанції дійшов висновку за можливе вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов частково шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення нарахування і виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат з 01 лютого 2024 року та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування і виплату ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат з 01 лютого 2024 року та виплатити заборгованість зі щомісячних страхових виплат за період з 01 лютого 2024 року по день поновлення такої виплати.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 200/1602/25 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 200/1602/25 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць