Справа № 400/12544/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/12544/25

Головуючий в 1 інстанції: Дерев`янко Л.Л. Дата і місце ухвалення: 27.11.2025 р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 25.10.2016:

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 25.10.2016 у розмірі 27 247,32 грн;

- визнати протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2016 рік;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2016 рік у розмірі 4 620,12 грн;

- визнати протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2016 рік;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2016 рік у розмірі 6 758,47 грн;

- визнати протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 42561,91 грн.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд при розгляді справи № 320/12943/20 не вирішував позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів, і, як наслідок, не перевіряв правильність нарахування заборгованості з виплати позивачу індексації та інших складових грошового забезпечення у спірний період, відтак розрахунок належної позивачу заборгованості з індексацію грошового забезпечення при розгляді справи суд не здійснював.

Судом при розгляді справи № 320/12943/20 не здійснювався розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку і взагалі ця позовна вимога судом визнана передчасною.

Таким чином, оскільки у справі № 320/12943/20 встановлено, що способом відновлення порушеного права позивача у цій справі судом обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум невиплаченого грошового забезпечення не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, то в порядку судового контролю суд не може перевірити правильність розрахунків і стягнути середній заробіток, який не був задоволений судом у справі № 320/12943/20, адже це однозначно свідчитиме про зміну судового рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом судового дослідження при розгляді справи по суті.

Отже, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є встановлення судового контролю.

При цьому, апелянт зазначає, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 у справі № 320/12943/20 виконавчою службою проведені всі необхідні заходи примусового виконання рішення, однак боржник не реагує на винесення штрафів та попередження про кримінальну відповідальність, повторно не виконав судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із діями відповідача під час виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 у справі № 320/12943/20. Заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судових рішень, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та нормами КАС України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України право на звернення до суду та способи судового захисту і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової (юридичної) визначеності. Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, принцип правової визначеності передбачає дотримання правила «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, який полягає в тому, що позивач, який порушив справу проти відповідача і отримав за результатами її розгляду остаточне рішення, не може ініціювати повторне судове провадження стосовно того ж самого відповідача, якщо судовий позов ґрунтується на тих самих фактичних обставинах, або ж нова вимога могла бути складовою частиною попередньої у першому рішенні.

Тобто, за вказаним принципом, жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового до виконання рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового судового рішення. Res judicata є способом запобігання повторному розгляду справи та несправедливому відношенню до інших учасників судового процесу.

Колегія суддів звертає увагу, що предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Під підставою позову розуміються обставини, з яких витікає право вимоги позивача, на яких позивач їх засновує.

При зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 9901/433/18.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17 вказав, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , у 2022 році звертався до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористану додаткову відпустку за період проходження військової служби з 5 серпня 2015 року по 25 жовтня 2016 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму індексації грошового забезпечення за період з 5 серпня 2015 року по 25 жовтня 2016 року у розмірі 27 247 грн. 32 коп.;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учасника бойових дій за 2016 рік у розмірі 4 620 грн. 12 коп.;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та компенсації невикористаної додаткової відпустки при звільненні;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 у справі № 320/12943/20 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 5 серпня 2015 року по 25 жовтня 2016 року із урахуванням базового місяця індексації - січень 2008 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 5 серпня 2015 року по 25 жовтня 2016 року із урахуванням базового місяця індексації - січень 2008 року.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2016 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби - 24 жовтня 2016 р.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 24 жовтня 2016 р.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та компенсації невикористаної додаткової відпустки при звільненні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів дослідивши зазначену справу №400/12544/25 та справу №320/12943/20 встановила, що спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Доводи апелянта про те, що при розгляді справи № 320/12943/20 не вирішував позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів колегією суддів не приймаються, оскільки як вбачається з позовних вимог у справі № 320/12943/20 позивач просив суд саме стягнути відповідні суми, проте судом було відмовлено в задоволенні цієї частини вимог, що спростовує позицію позивача викладену в апеляційній скарзі.

Слід зазначити, що дослідивши адміністративний позов у справі № 400/12544/25 та апеляційну скаргу судом встановлено, що позивач фактично не погоджується із діями відповідача під час виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 у справі № 320/12943/20, оскільки зазначає що рішення суду станом на 21.11.2025 р. Військовою частиною НОМЕР_1 не виконане.

Тобто, фактично звернення до суду з позовом у цій справі № 400/12544/25 обумовлено не виконанням Військовою частиною НОМЕР_1 рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 у справі № 320/12943/20.

Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 р. у справі № 320/12943/21, що набрало законної сили.

Фактично при розгляді позову суд має дослідити і перевірити порядок виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 у справі № 320/12943/20.

При цьому, позивач у своїй позовній заяві та в своїх позовних вимогах безпосередньо зазначає, що передумовою виникнення даного позову є невиконання та неналежне виконання відповідачем рішення суду.

Отже, проаналізувавши предмет позову у цій справі, колегія суддів зазначає, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту - по суті є способом виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 у справі № 320/12943/20, та спір у даній справі /є тотожним спору у даній справі, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Колегія суддів наголошує про наявність у спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він мав звертатись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідною заявою, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судових рішень, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Вищевказані висновки узгоджуються з висновками постанови Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку наявне рішення суду у справі № 320/12943/20, що набрало законної сили, яким вирішено спір між тими самими сторонами, шляхом відновлення прав позивача, через що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у даній справі.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 383 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 грудня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук