Справа № 160/23117/25
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Позивач 11 серпня 2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування судді ОСОБА_1 суддівської винагороди на період відрядження до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з 01 серпня 2025 року без урахування регіонального коефіцієнту 1,1.;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату судді ОСОБА_1 суддівської винагороди на період відрядження до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з 01 серпня 2025 року суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.;
- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на період відрядження до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з 01 серпня 2025 року суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1.;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на період відрядження до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з 01 серпня 2025 року на 1 рік суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність дій відповідачів щодо виплати позивачу суддівської винагороди в період з 01.08.2025 року в повному обсязі. Зазначає, що в спірний період їй було виплачено суддівську винагороду в меншому розмірі. Так, відповідач фактично зменшив позивачу розмір суддівської винагороди в зв`язку з відрядженням позивача, припинивши виплату регіонального коефіцієнту.
22 серпня 2025 року від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що регіональний коефіцієнт є складовою частиною посадового окладу судді, а не доплатою, його застосування залежить від розташування суду, в якому суддя здійснює судочинство, тобто від кількості населення такого населеного пункту. Суд, в якому позивач після відрядження здійснює правосуддя, розташований в населеному пункті з кількістю населення, яка не дає підстав для застосування регіонального коефіцієнту.
27 серпня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримала позовні вимоги та просить задовольнити у повному обсязі.
27 серпня 2025 року від позивача надійшло клопотання, в якому просить здійснювати розгляд справи без її участі.
28 серпня 2025 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
У підготовче засідання 11.09.2025р. сторони не з`явились. Суд ухвалив відкласти розгляд справи на 09.10.2025р. о 14:20 год.
Наступне засідання призначено на 30.10.2025р. о 13:20 год.
У підготовче засідання 30.10.2025р. сторони не з`явились. Суд ухвалив призначити розгляд справи по суті на 27.11.2025 року о 13:20 год.
У судове засідання 27.11.2025р. сторони не з`явились. Суд ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провдження.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
У постанові Верховного Суду від 05.09.2022 р. у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) висловлено позицію, що у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Указом Президента України про призначення суддів від 07.09.2018 № 272/2018 позивачку призначено у місцевий загальний суд на посаду судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Відповідно до наказу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.07.2024 № 246-К до вирішення питання про закінчення відрядження, зарахувати суддю ОСОБА_1 до штату Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області як таку, що відряджена Рішенням Вищої Ради Правосуддя № 2233/0/15-24 від 18 липня 2024 року «Про відрядження судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області». Судді ОСОБА_1 приступити до виконання повноважень судді з 01.08.2024 з базовим розміром посадового окладу судді та додатковим застосуванням до базового розміру посадового окладу регіонального коефіцієнту суду, з якого її було відряджено (Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області). Копію наказу направити до відділу планово-фінансової діяльності, обліку та звітності ТУ ДСА України в Дніпропетровській області для проведення відповідних розрахунків.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 22.05.2025р. №1095/0/15-25 продовжено на 1 рік строк відрядження судді Павлоградського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з 01 серпня 2025 року.
Відповідно до наказу в.о. голови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №358-К від 28 липня 2025 року «Про продовження строку дії відрядження ОСОБА_1 », ОСОБА_1 продовжує перебувати в штаті Дніпровського районного суду Дніпропетровської області як така, якій продовжено відрядження Рішенням Вищої ради правосуддя від 22 травня 2025 № 1095/0/15-25, та цим же наказом визначено базовий розмір посадового окладу судді з додатковим застосуванням до базового розміру посадового окладу регіонального коефіцієнту суду, з якого її було відряджено (Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області).
Позивач вважає, що нарахування суддівської винагороди здійснено в неналежному розмірі без застосування регіонального коефіцієнту 1,1, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
В свою чергу, положення статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII визначають складові суддівської винагороди та розміри посадового окладу судді.
Частиною 2 статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
При цьому частинами 3 та 4 вищезазначеної норми передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:
1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;
2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;
3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Частинами 1 та 4 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.01.2017 № 54/0/15-17 затверджено Порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення).

Пунктом першим розділу VI Порядку № 54/0/15-17 визначено, що суддям, які направляються у відрядження як тимчасове переведення судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, виплачується суддівська винагорода та відшкодовуються витрати в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

Пунктом другим та третім розділу VI Порядку передбачено, що розмір суддівської винагороди, що підлягає виплаті в суді, до якого суддю відряджено, визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів», але не може бути меншим за розмір суддівської винагороди, що виплачувалась (підлягала сплаті) судді в суді, з якого його було відряджено. Зазначені виплати здійснюються судом, до якого відряджений суддя.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 2 статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Отже, згідно закону про судоустрій, на виконання вимог Конституції, регламентовано, що для застосування регіонального коефіцієнта 1,1 необхідною умовою є здійснення суддею здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб, чого у цій справі не встановлено, оскільки Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області розташований в смт. Слобожанське, яке не має населення 100 тисяч осіб, що є загальновідомим фактом, який відомий з відкритих джерел.

Проте, позивач вважає, що наявні правові підстави для застосування до базового розміру посадового окладу регіонального коефіцієнту суду, з якого її було відряджено (Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області), тобто коефіцієнту 1,1.

Проте, вказане не узгоджується з вимогами статті 135 Закону № 1402-VIII, за змістом якої визначальною є кількість населення населеного пункту, в якому розташований суд, де здійснює правосуддя суддя, а не кількість населення населеного пункту, з якого відряджено суддю.

Відтак, згідно з вимогами статті 135 Закону № 1402-VIII підстав для застосування регіонального коефіцієнта 1,1 немає.

Щодо положень Порядку № 54/0/15-17, суд зазначає, що вони не можуть змінювати положення статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який має вищу юридичну силу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 21А, ), Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (49000, м.Дніпро, вул. 93-ї Холодноярської Бригади, 1, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.В. Савченко