Справа № 200/1645/25
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року справа №200/1645/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі № 200/1645/25 (головуючий І інстанції Черникова А.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - відповідач) про:

-визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні;

- стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 березня 2024 року по 11 лютого 2025 року у розмірі 55083 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.07.2025 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні;

- стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 березня 2024 року по 11 лютого 2025 року у розмірі 55083 грн, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів;

- стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Відповідач звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Вважає, що станом на дату звільнення ОСОБА_1 розмір посадового окладу за займаною позивачем посадою становив 2500,00 грн та є меншим законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати на цю дату, яка становила 7100,00 грн, тому обчислення середньомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 здійснюється виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення складає 229,03 грн. (із розрахунку: (7100,00 грн. + 7100,00 грн.) / (31 доба + 31 доба) = 229,03 грн.). Зазначений розрахунок наявний у довідці Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 07.07.2025 № 421, яка направлялась відповідачем до суду першої інстанції.

Відповідно до вищенаведеного, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.03.2024 по 11.02.2025 з урахуванням вимог положень статті 117 КЗпП України щодо обмеження періоду затримки розрахунку 6 тимісячним строком становить 229,03 грн. х 183 дні = 41 912,49 грн.

Натомість, судом здійснено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням розміру середньоденного розміру грошового забезпечення, який обраховано з розміру грошового забезпечення на день звільнення позивача зі служби в поліції (відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 № 260).

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення, виходячи з наступного.

Позивач в період з 7 листопада 2015 року по 29 лютого 2024 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції України в Донецькій області.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 1 серпня 2024 року в адміністративній справі № 200/3664/24 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнана протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за період з 01 січня 2022 року по 19 липня 2022 року та додаткової оплачуваної відпуски, як учаснику бойових дій, у період з 2016 по 2022 роки.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області розрахувати кількість днів щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за період з 01 січня 2022 року по 19 липня 2022 року та виплатити компенсацію за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпуски, як учаснику бойових дій, у період з 2016 по 2022 роки.

Визнана протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з 07 листопада 2015 року по 30 жовтня 2017 року з врахуванням базового місяця - листопада 2015 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період служби в поліції з 07 листопада 2015 року по 30 жовтня 2017 року з врахуванням базового місяця - листопада 2015 року.

Визнана протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не проведення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні з урахуванням індексації.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням індексації.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 200/3664/24 - залишено без змін.

Згідно з платтіжною інструкцією № 6936 від 17.12.2024 року та банківською випискою 26 грудня 2024 року на картковий рахунок позивача надійшли грошові кошти у сумі 36376,61 грн.

27 грудня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та виплатити згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року по справі №200/3664/24.

Листом від 7 лютого 2025 року №Б-5/26/02-2025 Головне управління Національної поліції в Донецькій області повідомило позивачу наступне.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 1 червня 2024 року у справі №200/3664/24, позивачу нарахована грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 18 днів.

Грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку нарахована з розрахунку: посадовий оклад 2 500,00 грн + оклад за спеціальне звання (капітан поліції) 1 800,00 грн + надбавка за стаж служби (50%) 2 150,00 грн + надбавка за специфічні умови проходження служби (40%) 2 580,00 грн = 9 030,00/30*18 = 5 418,00 грн, у тому числі за 11 діб в сумі 3 311,00 грн. Різниця суми, яка утримана за 11 днів зайво використаної відпустки та нарахованої на виконання рішення суду складає 1 401,99 грн, з розрахунку: 4 712,99 - 3 311,00 = 1 401,99 грн. Із відрахуванням обов`язкових податків та зборів (військовий збір 5% в сумі 79,10 грн, на особистий картковий рахунок, відкритий в АТ ПриватБанк, в найкоротший термін буде перераховано кошти в сумі 1 331,89 грн.

З представленого позивачем виписки з Банку, 11 лютого 2025 року на картковий рахунок позивача надійшли грошові кошти у сумі 1 331,89 грн.

14 лютого 2025 року позивач звернувся до відповідача про нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні (тобто починаючи з 01 березня 2024 року але не більш як за шість місяців), відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Листом від 06.03.2025 №Б-18/26/02-2025 Головне управління Національної поліції в Донецькій області повідомило позивачу, що бюджетне законодавство забороняє керівникам бюджетних органів брати на себе зобов`язання понад наявні кошторисні призначення, тому ГУНП в Донецькій області не наділено повноваженнями нараховувати та виплачувати середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку.

Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

За ч.ч. 2, 3 статті 77 Закону № 580-VIII днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

За п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

За п. 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За абз. 1 пункту 7 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Відповідно до пункту 11 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.

За п. 13 розділу І Порядку № 260 виплата грошового забезпечення поліцейським та здобувачам ЗВО здійснюється щомісяця з 25 числа по останній день місяця за поточний місяць. Виплата грошового забезпечення поліцейським поліції охорони здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць.

Згідно з п. 15 розділу І Порядку № 260 при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

За абз. 7, 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Зазначені норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Непоширення на поліцейських норм Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання щодо дати проведення остаточного розрахунку з поліцейськими при звільненні із служби в поліції, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських із служби в поліції, зокрема, за затримку виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки, - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Згідно з ч. 6 статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

За ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми КЗпП України.

За статтею 117 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-ІХ внесено зміни до статті 117 КЗпП України.

За статтями 116, 117 КЗпП України (в редакції чинній з 19.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Стаття 116 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3248-IV від 20.12.2005, № 2352-IX від 01.07.2022.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Стаття 117 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3248-IV від 20.12.2005; текст статті 117 в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно з Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Тобто, нормами КЗпП України обмежено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку шістьма місяцями.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.10.2025 року у справі № 489/6074/23 щодо чинної редакції статті 117 КЗпП України дійшла наступних висновків щодо наявності підстав для відступу від висновків Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 6 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22, та вважає за необхідне сформулювати такий правовий висновок.

Період нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.

Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.

Отже, апеляційний суд враховує, що у цій справі період з 19.07.2022 врегульовано нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Водночас, у межах цієї справи належить встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, та застосуванням принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

При цьому, враховуючи зазначені вище висновки Великої Палати Верховного Суду, суд розділяє на 2 періоди позовні вимоги наступним чином:

- з 16.07.2018 по 18.07.2022 (в редакції статті 117 КЗпП України до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців);

- з 19.07.2022 по 27.03.2025 в редакції статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями.

За п.п. 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення є Порядок № 260, абзацом восьмим пункту 8 розділу ІІІ якого, серед іншого, визначено, що одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 можна дійти висновку, що згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, поліцейським проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, поліцейським здійснюється з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії.

Право позивача на нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки за попередні роки виникло з дня його звільнення 29 лютого 2024 року, на підставі положень статті 116 КЗпП України. Рішенням суду від 1 серпня 2024 року у справі № 200/3664/24 було встановлено факт непроведення повного розрахунку відповідача із позивачем саме в день його звільнення.

Фактично повний розрахунок при звільненні з позивачем на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 200/3664/24 було здійснено відповідачем 26 грудня 2024 року шляхом зарахування на особистий рахунок позивача грошових коштів у розмірі 36376,61 грн (цільове зарахування розрахунок при звільнені за рішенням суду від 01.08.2024 по справі №200/3664/24, та 11 лютого 2025 року шляхом зарахування на особистий рахунок позивача грошових коштів у розмірі 1331,89 грн (цільове зарахування - Грошове утримання військовослужбовця, у т.ч. компенсація податку з доходів фіз.осіб за 02.2025 р).

При нарахуванні та виплаті компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій та інш. на виконання рішення суду від 01 серпня 2024 року у справі № 200/3664/24 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні нараховано та виплачено не було.

Позивача звільнено зі служби в поліції по 29 лютого 2024 року, а повний розрахунок з ним на виконання рішення суду 1 серпня 2024 року в адміністративній справі № 200/3664/24 проведений відповідачем 11 лютого 2025 року.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц зазначено, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд, за певних умов, може зменшити розмір відшкодування, визначеного статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, і те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника і роботодавця у спірних правовідносинах, а також співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця стосовно виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати цієї заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

3. Ймовірний розмір майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, а також співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, установлених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в незалежності від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково. При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки у порівнянні із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Так, застосовуючи у цій справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, слід врахувати наступні обставини.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно з Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08.10.2025 року у справі № 489/6074/23, апеляційций суд враховує приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 30.02.2024, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, та із застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Апеляційний суд враховує, що позивач, звільнившись зі служби 29.02.2024 (наказ від 26.02.2024 № 009 о/с), до суду з позовом про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення та компенсації невикористаних відпусток звернувся 05.06.2024 (справа №200/3664/24), тобто через 3 місяці, не збільшуючи період затримки розрахунку.

Також, суд враховує, що, починаючи з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що в свою чергу теж вплинуло на можливість відповідача виконати рішення суду в добровільному порядку.

Остаточний розрахунок з позивачем зійдснено в 11 лютого 2025 року.

Таким чином, задоволенню підлягають вимоги за період з 10.08.2024 по 10.02.2025.

Кількість днів затримки розрахунку при звільненні за цей період складає 185 календарних днів.

За довідкою про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 07.07.2025 за вих№422 вбачається, що розмір грошового забезпечення на день звільнення відповідно Порядку № 260 складає 9030,00 грн. Середньоденний розмір грошового забезпечення на день звільнення складає 301 грн (із розрахунку: 9030 грн/30 діб).

Отже, сума середнього заробітку за час затримки виплат складає з розрахунку: 301 грн х 185 дні = 55685 грн (з урахуванням припису чинної редакції статті 117 КЗпП України якою законодавець обмежив виплату 6 місяцями).

При цьому, апеляційний суд враховує, що загальна сума отриманих позивачем виплат, які були виплачені відповідачем на виконання рішення суду, становить 37708,50 грн.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за цей період становить = 55685 грн.

Коефіцієнт істотності частки, порівняно із середнім заробітком (середнім грошовим забезпеченням) позивача за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із загального розміру несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення складає 67,71% (37708,50* 100/55685).

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки, розраховується наступним чином: 301 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 67,71% (коефіцієнт істотності частки) = 203,80 грн. (середньоденна сума відшкодування з урахуванням істотності частки) х 185 (днів затримки розрахунку) = 37703 грн.

Враховуючи принцип справедливості та співмірності, апеляційний суд вважає, що сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, а саме, середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 10.08.2024 по 10.02.2025 становить 37703 грн., а не як помилково визначено судом першої інстанції з 1 березня 2024 року по 11 лютого 2025 року у розмірі 55 083 грн.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача, яким, на думку суду, є саме стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а не зобов`язання виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, при цьому, помилково розрахував таку суму без врахування принціпів співмірності та пропорційності, та без застосування норм Порядку № 260, тому рішення суду підлягає зміні в мотивувальній та резолютивній частинах, враховуючи висновки щодо застосування норм Порядку № 260 та розрахунки сум, здійснені судом апеляційної інстанції.

Щодо розподілу судових витрат.

За ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позову в сумі 968,96 грн, тому, враховуючи часткове задоволення позову, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягаю стягненню 644 грн.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі № 200/1645/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку - змінити в мотивувальній частині, враховуючи норми Порядку № 260 та розрахунки сум середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, які підлягають відшкодуванню, здійснені судом апеляційної інстанції.

Абзац перший резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі № 200/1645/25 - змінити шляхом доповнення словом «частково» після «задовольнити».

Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі № 200/1645/25 - змінити шляхом викладення в наступній редакції:

«Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.08.2024 по 10.02.2025 в сумі 37703 грн (тридцять сім тисяч сімсот три гривні), з відрахуванням суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 644 грн (шістсот сорок чотири гривні).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складений 11 грудня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

І.Д. Компанієць