Справа № 750/14448/25
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

У С Т А Н О В И В :

Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області звернулося до суду з позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 , в якому просило прийняти рішення про затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців до 21.04.2026.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 жовтня 2025 року позов задоволено.

Затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців, до 21 квітня 2026 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідачем (в особі представника) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.11.2025.

04.11.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

19.11.2025 по справі оголошено перерву, протокольною ухвалою суду вирішено викликати у якості свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2025 доручено Волинському пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні забезпечити проведення судового засідання у справі № 750/14448/25 в режимі відеоконференції, призначеного на 10.12.2025.

10.12.2025 до суду від Волинського ПТПІ надійшов лист, в якому зазначено про те, що на виконання листа ДМС від 25.11.2025, 27.11.2025 ОСОБА_1 переведено до Чернігівського ПТПІ.

Також, 10.12.2025 до суду від ОСОБА_2 надійшов лист, в якому зазначено про те, що викликані судом свідки не з`являться в судове засідання, адже ОСОБА_1 уже немає на території України, видворення вже відбулося.

У судовому засіданні і режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні і режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21.10.2025 Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області було виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який незаконно перебуває на території України.

Перевіркою стосовно відповідача УДМС у Чернігівській області встановлено наступне:

- перетнув державний кордон на в?їзд в Україну 08.01.2014 у приватних справах та проживав на території України за паспортом громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , виданого 15.03.2012;

- термін законного перебування в Україні закінчився 07.04.2014;

- документи на продовження терміну перебування в Україні або документи, які дають право на законне перебування в Україні не оформив, перебуває в Україні незаконно;

- із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до територіальних органів Державної міграційної служби України не звертався;

21.10.2025 працівниками УДМС у Чернігівській області відповідача було затримано в адміністративному порядку у зв?язку з вчиненням правопорушення, передбаченого частиною другою статті 203 КУпАП, з метою припинення адміністративних правопорушень, встановлення особи (відсутній паспортний документ для виїзду за кордон) та з?ясування обставин правопорушення (забезпечення вирішення питання примусового видворення), про що складено протокол про адміністративне затримання № МЧГ 000043.

21.10.2025 УДМС у Чернігівській області відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме за перевищення строку перебування в Україні більш як на 30 днів, проживання без документів на право проживання в Україні та ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного строку перебування з 08.04.2014, за частиною другою статті 203 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 5100 грн (протокол серії ПР МЧГ № 001904 від 21.10.2025 та постанова серії ПН МЧГ № 001890 від 21.10.2025).

21.10.2025 внаслідок порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі положень статті 30 Закону № 3773-VI, УДМС у Чернігівській області прийнято рішення № 000611 про примусове видворення відповідача з України.

21.10.2025 УДМС у Чернігівській області прийняло рішення про поміщення відповідача до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення примусового видворення.

Наведене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що:

- оскільки відповідач тривалий час перебуває на території України незаконно та не вчиняв жодних дій з метою добровільного виїзду з території України після закінчення терміну перебування, процедура добровільного повернення стосовно нього не може бути застосована;

- відповідач тривалий час нелегально перебуває на території України, порушуючи міграційне законодавство України; офіційно не працює, тому, є підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, та оскільки строк його утримання в ПТПІ закінчується 24 жовтня 2025 року, а тому, суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття рішення про затримання відповідача з поміщенням до ПТПІ строком на 6 (шість) місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Апелянт наголошує на тому, що:

- з долучених до матеріалів справи письмових доказів вбачається, що особу відповідача належним чином ідентифіковано та встановлено його належність до громадянства російської федерації (паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , виданий 15.03.2012; свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , видане повторно 08.08.2001);

- відповідач співпрацював з органами міграційної служби під час процедури його ідентифікації, надавши усі необхідні дані;

- задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач тривалий час нелегально перебуває на території України, порушуючи міграційне законодавство України; офіційно не працює, а тому є всі підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення. При цьому, судом не взято до уваги пояснення відповідача (у тому числі письмові, які долучено до позову) про те, що він з 2014 року постійно проживає в Україні, має цивільну дружину, дітей;

- за таких обставин, відсутні підставі вважати, що відповідач переховуватиметься від органів влади або ухилятиметься від виконання їх рішень;

- у ОСОБА_1 наявні міцні соціальні зв`язки на території України та постійне місця проживання, його особу ідентифіковано паспортом громадянина російської федерації та свідоцтвом про народження. 21.10.2025 ОСОБА_1 не був виявлений співробітникам УДМС України в Чернігівській області, він самостійно звернувся до органів міграційної служби з метою легалізувати своє перебування в Україні Управління ДМС України в Чернігівській області, а в подальшому і суд, лише формально дотрималися вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 289 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Засади правового статусу іноземців та осіб без громадянства визначено в статті 3 Закону №3773-VI, відповідно до якої іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

За визначенням пункту 7 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону № 3773-VI, нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

За приписами ч.ч. 2-3 ст. 25 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

У силу вимог частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

У відповідності до частини 1 статті 30 Закону № 3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, керуючись положеннями частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», прийнято рішення, яким вирішено примусово видворити з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 .

Положеннями ч. ч. 3-4 ст. 31 Закону № 3773-VI, передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Колегія суддів зазначає, що захід у вигляді затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України не застосовується автоматично, а реалізується шляхом подання позову та за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 289 КАС України, а саме: 1) обґрунтованих підстав уважати, що іноземець (стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення) ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 2) або якщо існує ризик його (її) втечі; 3) у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 11 вересня 2025 року у справі № 303/5363/24.

Із позовної заяви Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області слідує, що підставою звернення до суду з позовом щодо затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення примусового видворення за межі території України стала відсутність у громадянина російської федерації ОСОБА_1 , стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України та відсутність доказів легального перебування в Україні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що, оскільки відповідач тривалий час нелегально перебуває на території України, порушуючи міграційне законодавство України; офіційно не працює, наявні підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення. Щодо доводів апелянта про наявність документів, що ідентифікують відповідача, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано дійсного закордонного паспорта, що давав би можливість самостійно виконати відповідне рішення міграційного органу, а надано копію внутрішнього паспорту. (дію статті 2 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації від 16.01.1997 зупинено в частині можливості громадян російської федерації в`їжджати, виїжджати, прямувати транзитом, перебувати і пересуватися територією України без віз на підставі документів, зазначених у пунктах 2, 3, 4, 6 і 8 переліку, наведеного в Додатку 1 до цієї Угоди, згідно з Постановою № 692 від 17.06.2022 - застосовується з 1 липня 2022 року)

Отже, оскільки відповідач не має документа, що надає право на виїзд з України, примусове повернення до нього не може бути застосоване, натомість він підлягає затриманню з метою ідентифікації, документування та забезпечення примусового видворення.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або звернення до міграційного органу, починаючи з моменту приїзду в Україну з метою легалізації.

Також, апелянтом не надано суду будь-яких доказів на підтвердження порушення права відповідача на сімейне життя та наявність у нього сімейних зв`язків на території України, адже такі докази не підтверджені документально, а ґрунтуються на суб`єктивних поясненнях та листах, які не доводять такі доводи. До того ж, чинним законодавством України не передбачено виключень (в тому числі, у зв`язку з наявністю родинних відносин) із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняє особу від дотримання законодавства України.

Отже, наявність в іноземця родинних відносин із особами, які проживають на території України, не надає йому права порушувати покладені на нього обов`язки та не скасовує встановлених законом повноважень суду щодо прийняття рішення про затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення.

Ураховуючи зазначене, оскільки, відповідач тривалий час нелегально перебуває на території України, порушуючи міграційне законодавство України, не має документа, що надає право на виїзд з України, а рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про його примусове видворення з України є чинним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 289, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко