Справа № 420/3331/25
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/3331/25
Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України, у якому просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплате грошового забезпечення за період з 5.10.2021р. по 5.04.2022р. включно;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку за період з 5.10.2021р. по 5.04.2022р. включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений Постановою КМУ від 8.02.1995р. №100, з урахуванням висновків рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9.03.2023р. у справі №420/13553/22;

- визнати протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2024р. по справі №420/20043/24;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України компенсувати ОСОБА_1 суму податку з доходів фізичних осіб, яка утримана з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2024р. по справі №420/20043/24.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він у період з 1.11.2007р. по 4.10.2021р. проходив військову службу у ЗСУ, у тому числі у період з 20.11.2012р. по 22.03.2016р. та з 22.02.2019р. по 3.09.2020р. у ІНФОРМАЦІЯ_3 (ВЧ НОМЕР_1 ), у період з 22.03.2016р. по 22.02.2019р. у НОМЕР_2 прикордонному загоні, та з 3.09.2020р. по 21.10.2021р. у НОМЕР_3 прикордонному загоні.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 4.10.2021р. за №482-ОС позивача звільнено в запас Збройних сил України.

Не погодившись із визначеною до сплати сумою коштів при звільненні, він звернувся до суду із позовом у справі №420/20043/23.

14.01.2025р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2024р. у справі №420/20043/24 ВЧ НОМЕР_1 перераховано на користь позивача 14 896,66грн..

Враховуючи наявність підстав для нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, а також не виплату компенсації податку з доходів фізичних осіб, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України стосовно не нарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний повний розрахунок при звільненні в розмірі 69 719,34грн..

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України в утриманні ОСОБА_1 суми податку на доходи фізичних осіб з перерахованих сум на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/20043/24.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 утримані суми податку на доходи фізичних осіб з перерахованих сум на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/20043/24.

В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України просить рішення суду скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на день виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідачем не проведено із ОСОБА_1 розрахунку у повному обсязі, у зв`язку із чим позивач відповідно до ст.117 КЗпП має право на виплату середнього заробітку за час затримки повного розрахунку.

Враховуючи те, що виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки здійснюється не більш як за шість місяців, то суд дійшов висновку про наявність підстав нарахування середнього заробітку у розмірі 69 719,34грн..

Щодо вимог про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб суд вказав, що компенсація сум податку з доходів фізичних осіб здійснюється лише військовослужбовцям та є застосовним до позивача, оскільки у період з 29.01.2020р. по 3.09.2020р. він як військовослужбовець мав право на грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції щодо компенсації середнього заробітку не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує в частині щодо компенсації середнього заробітку та приймає в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 у період з 1.11.2007р. по 4.10.2021р. проходив військову службу у Збройних Силах України, зокрема, у періоди з 20.11.2012р. по 22.03.2016р. та з 22.02.2019р. по 3.09.2020р. у ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 4.10.2021р. №482-ОС позивача звільнено в запас Збройних сил України за п. «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час) п.2 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військової обов`язок і військову службу».

Позивач вважав, що йому у не повному обсязі було виплачено грошове забезпечення, у зв`язку із чим він звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2024р. у справі №420/20043/23 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020р. по 3.09.2020р., а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 1.01.2020р., на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

14.01.2025р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2024р. у справі №420/20043/23 ВЧ НОМЕР_1 виплатила позивачу 14 896,66грн.. Вказана сума виплачена вже після утримання податку з доходів фізичних осіб 3 494,02грн. та військового збору - 970,56грн. (а.с.30).

18.01.2025р. позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою щодо виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Однак, листом від 21.01.2025р. за №09/П-15/17 відповідач відмовив у задоволенні вказаної заяви.

Вважаючи дії відповідача щодо порушення строків повного розрахунку при звільненні протиправними та не виплата компенсації податку з доходів фізичних осіб, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій ВЧ НОМЕР_4 у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.2 ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009р. №1115/2009 (далі - Положення №1115/2009) передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Згідно з ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст.117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Згідно із ч.2 ст.117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як вбачається із обставин справи, на момент звільнення з військової служби наказом Начальника НОМЕР_3 прикордонного загону ДПС України від 1.10.2021р. за №480-ОС та виключення його із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 4.10.2021р. наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону ДПС України «Про особовий склад» від 4.10.2021р. №482-ОС (а.с.19) ОСОБА_1 проходив військову службу в НОМЕР_3 прикордонному загоні ДПС України.

Також згідно із витягом із наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 за №79-ОС від 1.03.2019р. ОСОБА_1 зараховано у списки особового складу управління з 1.03.2019р., та згідно із витягом із наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 за №280-ОС від 25.09.2020р. ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу управління та знято з усіх видів забезпечення, у зв`язку із вибуттям для подальшого проходження служби у розпорядження начальника НОМЕР_3 прикордонного загону.

Водночас, під час проходження служби та при звільненні позивачу не було виплачено грошове забезпечення з 29.01.2020 р. по 3.09.2020 р., а також грошової допомоги на оздоровлення за 2020р. та премії, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом в рамках справи №420/20043/23.

За результатами розгляду вказаної справи, Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 26.09.2024р. задовольнив вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 (ВЧ НОМЕР_1 ) та 14.01.2025р. позивачу було виплачено 14 896,66грн..

У межах цієї справи, позивач звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_4 (ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив визнати протиправними дії відповідача стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5.10.2021р. по 5.04.2022р..

Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія виходить з наступного.

Так, правова підстава цього позову ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що за приписами ст.117 КЗпП України ОСОБА_1 має право на виплату такого середнього заробітку.

З урахуванням того, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику при звільненні всіх належних сум, на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби, допускається поширення норм ст.ст.116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними.

У цьому контексті судова колегія зауважує, що приписи ч.1 ст.47, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України установлюють загальне правило, згідно з яким у випадку звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний виплатити йому всі належні суми у день звільнення, а якщо в указаний строк цього не було зроблено з вини власника або уповноваженого ним органу, то підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь затримки до дня фактичного розрахунку.

Межі дії диспозиції ч.1 ст.117 КЗпП України визначені її гіпотезою, яка указує на умови, за наявності яких вступає в дію правило про виплату середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Обставини, з настанням яких необхідно здійснювати це правило, пов`язані з фактами звільнення працівника та невиплатою йому з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у день звільнення.

Ці обставини не зазнали змін внаслідок унесення змін до ст.ст.116, 117 КЗпП України ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1.07.2022р. №2352-IX.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що законодавцем визначений механізм відповідно до якого здійснення остаточного розрахунку звільненої з військової служби особи за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням, повинен здійснювати орган Держприкордонслужби, який виключив особу із списків особового складу органу Держприкордонслужби.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія зазначає, що ОСОБА_1 не звільнявся з ІНФОРМАЦІЯ_4 (ВЧ НОМЕР_1 ) і відповідач не мав статусу власника або уповноваженого ним органу для проведення розрахунку в день звільнення позивача з військової служби.

Отже, фактичні обставини цієї справи не відповідають гіпотезі ч.1 ст.117 КЗпП України, а відтак ця норма не може бути застосована до спірних правовідносин. Поширення дії вказаної норми на випадок, який має місце у цій справі, протирічило б її змісту, сфері її дії й меті запровадження.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для виплати ІНФОРМАЦІЯ_5 (ВЧ НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 середнього заробітку, передбаченого ч.1 ст.117 КЗпП України.

Аналогічних висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 21.02.2024р. по справа №520/1897/22.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Що стосується вимог стосовно компенсації сум податку з доходу фізичних осіб яка утримана з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2024р. по справі №420/20043/24, то судова колегія виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого Постановою КМУ від 15.01.2004р. №44, цей порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Приписами пунктів 4, 5 Порядку №44 визначено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Судова колегія зазначає, що аналіз наведених вище пунктів 2 - 3 Порядку №44 дає підстави для висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Вказані положення кореспондуються з пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (далі ПК України), де зазначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Як вбачається із матеріалів справи, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2024р. по справі №420/20043/23 ВЧ НОМЕР_1 виплатила позивачу 14 896,66грн..

Згідно із розрахунково-платіжною відомістю №1469-6 (а.с.30) при виплаті відповідної суми грошового забезпечення на виконання рішення суду з позивачу було утримано військовий збір та ПДФО.

При цьому, в апеляційній скарзі апелянт підтвердив, що ним здійснено перерахунок та виплату грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №420/20043/23 в розмірі 14 946,66грн., та до складу грошового забезпечення не входять суми податку на доходи фізичних, які компенсуються одночасно з виплатою грошового забезпечення.

З огляду на викладені обставин, судова колегія дійшла висновку, що оскільки питання компенсації сум податку з фізичних осіб в рамках справи №420/20043/23 не вирішувалось та відповідачем не було виплачено відповідну компенсацію під час виплати грошового забезпечення, то в даному випадку наявні підстави для задоволення відповідних позовних вимог ОСОБА_1 ..

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, а відтак дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний повний розрахунок при звільненні в розмірі 69 719,34грн., у зв`язку із чим вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025р. скасувати в частині:

«Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) стосовно не нарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за несвоєчасний повний розрахунок при звільненні в розмірі 69719,34 грн. (шістдесят дев`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень 34 копійки).».

Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко