Справа № 560/1321/25
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1321/25
РІШЕННЯ

іменем України

12 грудня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області , Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що при проведенні фактичної перевірки працівники ДПС не взяли до уваги надані первинні документи, припустили вчинення платником податків порушень пунктів 1, 2, 11 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», і як наслідок, порушуючи права платника податків, норми податкового законодавства, склали Акт фактичної перевірки від 27 вересня 2024 року (зареєстрований в органі ДПС 30.09.2024 № 108499/26/15/07/ НОМЕР_1 за відсутності жодних належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення суб`єктом господарювання відповідних порушень. 28 жовтня 2024 року ГУ ДПС у Хмельницькій області прийняло податкове повідомлення-рішення № про застосування відносно ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 137 937,00 грн. Із оспорюваного ППР випливає, що на підставі акта перевірки № 108499/26/15/07/ від 27.09.2024 було встановлено порушення пунктів 2, 11 статті 3 Закону України № 265/95-ВР від 06.07.1995 Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Штрафні санкції застосовані на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Разом із цим, до оспорюваного ППР не долучено розрахунок штрафних (фінансових) санкцій (штрафу), що є порушенням Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254) й прав та інтересів платника податків, оскільки ненадання розрахунку позбавляє платника податків можливості з`ясувати характер і суть накладеного стягнення, порядок здійснення і правильність відповідних розрахунків, а також відповідність порушень встановлених в акті та ППР, їх ідентичність.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачі подали до суду відзив на позовну заяву, у якому вказали, що проти задоволення позовних вимог заперечують та просять суд у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив Головного управління ДПС у Хмельницькій області, Головного управління ДПС у м. Києві , в якій зазначив про безпідставність вказаних відповідачами у відзиві на позов тверджень.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність на підставі запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 003002483.

Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення господарської діяльності - магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки складено акт №108499/26/15/07/ НОМЕР_1 від 30.09.2024, в пункті 2.2.19 якого зазначено: «Додаткова інформація про факти, встановлені в ході перевірки: магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 в сфері роздрібної торгівлі технічно-складними побутовими товарами та аксесуарами.

До перевірки не надано в повному обсязі документи або їх копії які належать до предмету перевірки, а саме: до перевірки не надано виписки банку по безготівкових розрахунках.

Під час перевірки встановлено що суб`єкт господарювання не забезпечив можливість здійснення безготівкових розрахунків (в тому числі з використанням електронних платіжних засобів, платіжних за стосунків або платіжних пристроїв) за продані товари, а сам на торговому об`єкті відсутній POS-термінал банку для проведення розрахунків карткою.

Також перевіркою встановлено перевищення граничних сум розрахунків протягом одного дня за одним розрахункових документом з фізичними особами.

Крім того, в ході проведення перевірки встановлено факт проведення розрахункової операції без створення та видачі розрахункового документа встановленої форми та змісту при проведенні розрахункової операції повністю в готівковій формі на загальну суму 91 958,00 грн, а саме 27.02.2024 споживачем при оплаті за товар готівкою було отримано фіскальний чек в якому умисно зазначено продавцем форму оплати частково готівка на суму 50 000,00 грн та безготівкова оплата на суму 41958,00 грн. Слід зазначити, що банківський POS-термінал узагалі відсутній (фіскальний чек від 27.02.2024 додається до акту перевірки)

Відповідно до п. 3 розділу І Положення про форму та зміст розрахункових документів/ електронних розрахункових документів затверджений наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 у разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не приймається як розрахунковий.

Протокол про адміністративне правопорушення не складено в зв`язку з відсутністю посадової особи».

В п. 3.1 Акта перевірки зазначено, що встановлено такі порушення: п.1, п.2 ст.3 Закону №265; п.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 (далі - Положення №148); п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2022 №894 «Про встановлення строків, до настання яких торговці повинні забезпечити можливість здійснення безготівкових розрахунків (у тому числі з використанням електронних платіжних засобів, платіжних за стосунків або платіжних пристроїв) за продані ними товари (надані послуги)» (далі - Постанова №894); ст. 44, п. 85.2 ст. 85 ПК України.

Представник суб`єкта господарювання, ФОП ОСОБА_2 , відмовився від підписання та отримання другого примірника акта фактичної перевірки, про що посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки та отримання копії акту фактичної перевірки №8528/26-15-07 00-17 (бланк №011503 від 27.09.2024).

28.10.2024 на підставі матеріалів фактичної перевірки ГУ ДПС у Хмельницькій області винесено, зокрема:

- податкове повідомлення-рішення форми «С» №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 137 937,00 грн, внаслідок порушення п. 1, п. 2 ст. 3 Закону №265.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Щодо правових підстав для проведення фактичної перевірки позивача суд зазначає таке.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Одним із видів податкового контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства відповідно до статті 75 ПК України є право контролюючих органів на проведення камеральної, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичної перевірки.

Такі перевірки мають свої особливості щодо сфери правового регулювання, підстав для їх призначення, проведення, оформлення результатів та прийнятих за її наслідками рішень.

Так, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.

На відміну від всіх інших передбачених законом перевірок фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України.

Водночас попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підстави та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд звертає увагу на правове формулювання норми пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючі органи, яка порушується платником.

У постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду висловив правову позицію у подібних правовідносинах, зокрема:

«Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки».

Повертаючись до обставин справи, суд звертає увагу, що Наказ від 17.06.2024 № 6122-п «Про проведення фактичної перевірки» містить відомості, зокрема, про:

- мету перевірки: перевірити порядок здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних ріівнів торговельної надбавки (націнки);

- вид перевірки: фактична перевірка;

- підстави для проведення перевірки пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80, пункту 69.27 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями);

- об`єкта, перевірка якого проводитиметься, магазин «Ябко» за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 14.

Наказ підписаний заступником начальника ГУ ДПС у м. Києві Інною Якушко та скріплений печаткою цього контролюючого органу.

Відповідно до наказу на перевірку видано направлення на перевірку від 17.09.2024 №20942/26-15-07-05-03 Головному державному інспектору Ользі Рудницькій, від 17.09.2024 №20943/26-15-07-05-03 Головному державному інспектору Аллі Терьошкіній, від 17.09.2024 №20941/26-15-07-05-03 Головному державному інспектору Андрію Сидоренко.

Тож з урахуванням встановлених обставин справи суд уважає, що в контролюючого органу були наявні достатні правові підстави для проведення фактичної перевірки позивача. Зміст наявного у цій справі наказу про проведення фактичної перевірки відповідає усім передбаченим податковим законодавством вимогам.

У зв`язку з цим суд критично оцінює та відхиляє покликання позивача на відсутність у контролюючого органу правових підстав для проведення фактичної перевірки.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо нібито безпідставного застосування до нього відповідальності за порушення пункту 11 статті 3 Закону України №265/95-ВР. З матеріалів справи вбачається, що у податковому повідомленні-рішенні форми «С» № від 28.10.2024 дійсно зазначено посилання на п. 11 ст. 3 Закону №265, однак, як прямо зазначено у відзиві відповідача, таке формулювання є технічною помилкою, яка не впливає на зміст правової оцінки порушення та не змінює суті висновків перевірки.

Фактично, як підтверджується актом перевірки та розрахунком фінансових санкцій, що є додатком до зазначеного податкового повідомлення-рішення, штрафні санкції були застосовані саме за порушення вимог пунктів 1 та 2 статті 3 Закону №265, відповідно до пункту 1 статті 17 цього ж Закону. Зазначена правова підстава є належною, адже виявлене порушення стосується невидачі розрахункового документа встановленої форми та проведення розрахункової операції без відповідного підтвердження.

Отже, посилання на пункт 11 статті 3 Закону №265, що міститься у податковому повідомленні-рішенні, є очевидною опискою, яка не має самостійного юридичного значення та не впливає на правомірність прийнятого рішення податкового органу.

Перевіряючи доводи сторін стосовно наявності (відсутності) порушень вимог Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265/95-ВР), суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до преамбули, Закону №265/95-ВР визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Встановлення норм щодо незастосування реєстраторів розрахункових операцій у інших законах, крім Податкового кодексу України, не допускається.

Відповідно до абзацу шостого статті 2 Закону №265/95-ВР розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Відповідно до статті 3 Закону №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (пункт 1 статті 3); надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти). Фізичні особи - підприємці, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, при продажу товарів (крім підакцизних товарів, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) або наданні послуг мають право в розрахунковому документі зазначати назву товару (послуги) у вигляді, що відображає споживчі ознаки товару (послуги) та ідентифікує належність такого товару (послуги) до товарної групи чи послуги (пункт 2 статті 3).

Слід зазначити, що законодавство України ототожнює готівкові розрахункові операції з розрахунковими операціями, здійсненими за допомогою POS-терміналів та платіжних сервісів, що використовують реквізити платіжних карток банківських установ в мережі Інтернет, які проводяться суб`єктами господарювання всіх форм власності, у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а тому обов`язок суб`єкта господарювання застосовувати РРО або програмні РРО при отриманні оплати за товари (послуги) залежить не від форми оплати, а виникає відповідно до способу її здійснення.

Тобто застосування підприємцем РРО/ПРРО у встановленому Законом №265/95-ВР порядку є обов`язковим у разі здійснення розрахункових операцій у розумінні цього Закону.

Відповідно до статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення (п. 1).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що п. 1 ст. 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа.

Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту п. 1 ст. 3 Закону №265/95-ВР, а третій - з п. 2 ст. 3 цього Закону.

Отже, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.

Як слідує з фактичних обставин, в ході проведення перевірки встановлено факт проведення розрахункової операції без створення та видачі розрахункового документа встановленої форми та змісту при проведенні розрахункової операції повністю в готівковій формі на загальну суму 91 958,00 грн, а саме: 27.02.2024 споживачем при оплаті за товар готівкою було отримано фіскальний чек в якому умисно зазначено продавцем форму оплати частково готівка на суму 50 000,00 грн та безготівкова оплата на суму 41 958,00 грн. Даний факт підтверджується фіскальним чеком HQeikveLxfY від 27.02.2024.

Відповідно до п. 6 Постанови №148 суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами:

1) між собою - у розмірі до 10000 (десяти тисяч) гривень включно;

2) з фізичними особами - у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно.

Разом з цим, перевіркою встановлено що суб`єкт господарювання не забезпечив можливість здійснення безготівкових розрахунків (в тому числі з використанням електронних платіжних засобів, платіжних застосунків або платіжних пристроїв) за продані товари, а саме: на торговому об`єкті відсутній POS -термінал банку для проведення розрахунків карткою.

Пунктом 1 Постанови №894 установлено, що торговці повинні забезпечити можливість здійснення безготівкових розрахунків (у тому числі з використанням електронних платіжних засобів, платіжних застосунків або платіжних пристроїв) за продані ними товари (надані послуги), включаючи товари (послуги) реалізація (надання) яких здійснюється дистанційно.

Виходячи із зазначеного, безготівкова форма оплати, на яку є посилання у фіскальному чеку, є неможливою.

Відповідно до п. 3 розділу І Положення про форму та зміст розрахункових документів/ електронних розрахункових документів затверджений наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 (далі - Положення №13) у разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не приймається як розрахунковий.

Зокрема, у випадку безготівкової оплати у відповідності з вимогами Положення №13 у фіскальному чеку зазначається ідентифікатор еквайра та торгівця або інші реквізити, що дають змогу їх ідентифікувати (рядок 11), ідентифікатор платіжного пристрою (рядок 12), реквізити електронного платіжного засобу (платіжної картки), допустимі правила безпеки платіжної системи, перед якими друкуються великі літери «ЕПЗ» (рядок 15), напис «ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» (найменування платіжної системи, платіжний інструмент якої використовується, код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі та/або код транзакції в платіжній системі, значення коду) (рядок 16).

Відповідно до п. 4 Положення №13 рядки 11-18 фіскального чека заповнюються у разі застосування під час проведення розрахунків з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) платіжного терміналу, з`єднаного або поєднаного з реєстратором розрахункових операцій.

Крім того, згідно вимог Положення №13 у фіскальному чеку зазначається позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо), суму коштів за цією формою оплати та валюту операції (рядок 19).

Відповідно до п. 6 Положення №13 рядок 19 фіскального чека повторюється відповідно до кількості різних форм оплати. У разі здійснення оплати лише в готівковій формі дозволяється не друкувати цей рядок.

Таким чином, у випадку зазначення у фіскальному чеку форму оплати «безготівка», мають бути заповнені рядки 11-18, що в даному випадку позивачем не було дотримано. При цьому, як вже зазначалось, безготівкова форма оплати є неможливою за відсутності POS -терміналу, тобто за відсутності самої можливості здійснення безготівкових розрахунків. Отже, аналізуючи зазначене фіскальний чек RQeikvaLxfY від 27.09.2024, виданий в магазині за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ФОП ОСОБА_1 , не може прийматися як розрахунковий документ в розумінні Положення №13.

Відповідно даний фіскальний чек не є розрахунковим документом встановленої форми та змісту, чим порушено п. 1 та п. 2 ст. 3 Закону №265.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 28.10.2024 є правомірним, винесеним у відповідності до вимог чинного законодавства, та таким, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення КАС України відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення були дотримані в повній мірі.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками розгляду справи суд констатує, що відповідачем належними і допустимими доказами доведено правомірність прийнятого ним і оскаржуваного позивачем рішення.

Отже, підсумовуючи наведене вище, суд доходить висновку, що здійснені за наслідками проведеної контролюючим органом фактичної перевірки висновки про порушення позивачем вимог п. 1 та п. 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є обґрунтованими, а оскаржуване оскаржене податкове повідомлення-рішення відповідає критеріям визначеним в ч. 2 ст. 2 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати, в тому числі на оплату правової допомоги розподілу не підлягають, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст. ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідачі:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29001 , код ЄДРПОУ - 44070171) Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, Київ 116, м. Київ, 04116 , код ЄДРПОУ - 44116011)

Головуючий суддя І.І. Тарновецький