Справа № 300/6205/25
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Боршовський Т.І.

18 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 300/6205/25 пров. № А/857/42629/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі № 300/6205/25 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

01.09.2025р. позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернувся з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просив суд:

-визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іваночко В.Ю. щодо винесення постанови від 22.08.2025р. ВП № 77690547 про накладення штрафу;

-скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іваночко В.Ю. від 22.08.2025р. ВП № 77690547 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.10.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Зокрема, суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, як інваліду війни ІІ групи з 01.06.2024р.; Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області поновити з 01.06.2024р. ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності, як інваліду війни ІІ групи, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Дане рішення набрало законної сили 28.02.2025р.

Згідно ст.78 КАС України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

18.03.2025р. з метою виконання судового рішення від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24, Івано-Франківський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 300/5459/24 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області поновити з 01.06.2024р. ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності, як інваліду війни ІІ групи, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб № 2262-ХІІ.

03.04.2025р. Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Іваночко В.Ю. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 77690547 щодо виконання вищезазначеного виконавчого листа.

11.04.2025р. пенсійний орган листом № 0900-0802-5/20468 повідоми виконавця, що Головне управління ПФ України в Івано-Франківській області звернувся до Пенсійного фонду України про надання роз`яснення щодо порядку виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24. Після отримання відповіді від Пенсійного фонду України та виконання рішення Головне управління ПФ України в Івано-Франківській області повідомить додатково Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 7).

24.06.2025р. головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Іваночко В.Ю. прийняв вимогу, якою зобов`язав Головне управління ПФ України в Івано-Франківській області у найкоротший період надати вичерпну інформацію щодо роз`яснення судового рішення центральним органом Пенсійного фонду України та здійснити всі необхідні заходи для повного фактичного виконання рішення суду.

Головне управління ПФ України в Івано-Франківській області листом від 16.07.2025р. № 0900-0802-5/36144 повідомив державного виконавця, що відносно виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2025р. щодо поновлення з 01.06.2024р. ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності, як інваліду війни ІІ групи, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, підготовлено повторний запит до Пенсійного фонду України про роз`яснення даного рішення суду та надання дозволу на опрацювання пенсійної справи ОСОБА_1 за допомогою функції «макетна обробка». Про подальший перебіг дій з приводу виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24 та Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2025р. Головне управління ПФ України в Івано-Франківській області зобов`язувалось повідомити.

22.08.2025р. головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Іваночко В.Ю., у межах виконавчого провадження № 77690547 прийняв постанову про накладення на Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання судового рішення.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України Про виконавче провадження.

В ст.1 Закону України Про виконавче провадження, видно, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України Про виконавче провадження, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

ч.1 ст.5 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України Про виконавче провадження під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

ч.1, п.1 ч.2, ст.18 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Із змісту ч.1, ч.5, ч.6 ст.26 Закону України Про виконавче провадження видно, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначено ст.63 Закону України Про виконавче провадження.

ч.1 ст. 63 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статтею 63 Закону України Про виконавче провадження).

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, передбачена ст.75 Закону України Про виконавче провадження.

ч.1, ч.2 ст.75 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Верховний Суд в постанові від 21.04.2021р. за результатом розгляду справи № 1440/2242/18 дійшов таких висновків:

… Слід зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 1404. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» № 1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення….

Такі ж висновки викладені Верховним Судом в постановах від 20.05.2021р. у справі № 420/5465/18, від 31.05.2021р. у справі № 560/594/20.

Таким чином, накладення передбаченого ст.75 Закону України Про виконавче провадження штрафу, можливе лише за наявності двох обов`язкових умов: невиконання рішення суду; відсутність поважних причин невиконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що в даному випадку Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, як інваліду війни ІІ групи з 01.06.2024р.; Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області поновити з 01.06.2024р. позивачу виплату пенсії по інвалідності, як інваліду війни ІІ групи, призначену відповідно до Закону України «Про виконавче провадження № 2262-ХІІ.

Ключовим моментом для вирішення цього спору між сторонами є встановлення факту невиконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24 та відсутність поважних причин невиконання рішення суду.

Так, Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24 не виконано, що визнається як Головним управлінням ПФ України в Івано-Франківської області в направлених державному виконавцю листах від 11.04.2025р. № 0900-0802-5/20468 та від 16.07.2025р. № 0900-0802-5/36144, та самим державним виконавцем, про що зазначено у вимозі від 24.06.2025р. та постанові від 22.08.2025р. про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 77690547.

Стосовно поважності причин невиконання рішення суду Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24, Головне управління ПФ України в Івано-Франківської області зазначив про звернення із запитом до Пенсійного фонду України про роз`яснення порядку виконання судового рішення у справі № 300/5459/24 та надання дозволу на опрацювання пенсійної справи ОСОБА_1 , оскільки законодавством не передбачено можливість отримання особою одночасно щомісячного грошового утримання та пенсії.

Крім того, Головне управління ПФ України в Івано-Франківській області звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду та клопотання про зупинення виконання Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2025р. у справі № 300/5459/24.

Із змісту ст.129, ст.129-1 Конституції України, видно, що однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч.2,ч.3 ст.14 КАС України, судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В ст.370 КАС України видно, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області поновити з 01.06.2024р. ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності, як інваліду війни ІІ групи, призначену відповідно до Закону Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Вказане судове рішення набрало законної сили 28.02.2025р. З 03.04.2025р. здійснюється примусове виконання рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24.

Отже, в даному випадку доводи апелянта про неможливість отримання позивачем одночасно щомісячного грошового утримання та пенсії були предметом судового розгляду у справі № 300/5459/24.

В ст.8, ст.124 Конституції України, видно, що складовим елементом принципу верховенства права є обов`язковість судового рішення у справі, яке полягає в тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (зокрема, й випадку його оскарження в касаційному порядку, якщо виконання такого судового рішення не зупинено в установленому процесуальним законом порядку) та підлягає безумовному виконанню боржником, чим досягаєтся правова визначенність в правовідносинах.

Фактично доводи апелянта щодо поважності причин невиконання судового рішення у справі справи № 300/5459/24 зводяться до переоцінки обставин, що були предметом дослідження у згаданій справі, та правильності застосування судом норм матеріального права. Тобто, полягають у незгоді з рішеннями суду першої інстанції від 23.10.2024р., та постановою апеляційної інстанції від 28.02.2025р. якою залишено без змін рішення від 23.10.2025р.

Звернення до Пенсійного фонду України про роз`яснення порядку виконання судового рішення від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24 не може бути поважною причиною невиконання вказаного судового рішення.

Водночас, колегія суддів наголошує, що єдиним органом до повноважень якого віднесено роз`яснення судового рішення є суд, який прийняв таке рішення.

ч.1 ст.254 КАС України встановлено, що за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Частиною четвертою статті 254 КАС України визначено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

09.06.2025р. Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області звернувся до суду із заявою про роз`яснення рішення Івано-Франківського адміністративного суду від 25.10.2024р. №300/5459/24.

Ухвалою Івано-Франківського адміністративного суду від 25.06.2025р. відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення Рішення Івано-Франківського адміністративного суду від 25.10.2024р. № 300/5459/24. Зокрема, в даній ухвалі суд зазначив, що рішення суду в цій справі є цілком зрозумілим та не потребує роз`яснення. З резолютивної частини судового рішення видно, що його текст труднощів для розуміння не викликає, суть є зрозумілою та не двозначною, тому розширеного тлумачення, шляхом її роз`яснення та винесення процесуального документу з цього приводу не потребує.

Отже, згідно ч.4 ст.254 КАС України, лише в період: 09.06.2025р. - 25.06.2025р. зупинений перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення.

Регіональний пенсійний орган вперше звернувся до Пенсійного фонду України листом від 19.03.2025р. № 0900-0305-5/15354. В повідомленні від 16.07.2025р. № 0900-0802-5/36144 Головне управління ПФ України в Івано-Франківської області зазначив про підготовку повторного запиту до Пенсійного фонду України про роз`яснення рішення суду від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24.

Стосовно звернення Головного управління ПФ України в Івано-Франківської області до Пенсійного фонду України про роз`яснення порядку виконання судового рішення, факт такого звернення не має своїм наслідком зупинення виконання судового рішення від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24. Жодним нормативним актом не передбачено, що виконання судового рішення здійснюється територіальним органом ПФУ після отримання роз`яснення ПФУ щодо порядку виконання такого судового рішення.

Щодо доводів апелянта про те, що в межах розгляду касаційної скарги у справі № 300/5459/24 позивач подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду клопотання про зупинення виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2025р. у справі № 300/5459/24, колегія суддів зазначає таке.

21.03.2025р. Головне управління ПФ України в Івано-Франківській області звернувся до Касаційного адміністративного суду з касаційною скаргою № 0900-0804-7/15791 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2025р. у справі № 300/5459/24, в якій одночасно просив зупинити виконання Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2025р. у справі № 300/5459/24 до розгляду касаційної скарги Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду (а.с. 8-10).

Ухвалою від 20.05.2025р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі №300/5459/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії (а.с. 11-13).

В ухвалі від 20.05.2025 Верховний Суд зазначив, що у касаційній скарзі апелянт заявив клопотання про зупинення виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі №300/5459/24, яке буде розглянуто судом у порядку підготовки справи до касаційного розгляду відповідно до ст.340 КАС України.

Враховуючи те, що Верховний Суд на даний час не зупинив виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2025р. у справі №300/5459/24, вірним є висновки суду першої інстанції, що в Головного управління ПФ України в Івано-Франківській області відсутні правові підстави для невиконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в справі № 300/5459/24.

ч.1,ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В ст.9 Конституції України, ст.17, ч.5 ст.19 Закону України від 23.02.2006р. 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscutav. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі № 300/6205/25- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
У зв`язку із перебуванням члена колегії - судді Хобор Р.Б. в період з 22.11.2025р. по 07.12.2025р. включно у відрядженні та у зв`язку із перебуванням члена колегії - судді Шавеля Р.М. 01.12.2025р.,03.12.2025 та 05.12.2025р включно у щорічній відпустці, а також перебування головуючого судді - Бруновської Н.В. у відрядженні в період з 08.12.2025р. 10.12.2025р. включно, повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 11.12.2025р.