Справа № 460/7273/25
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2025 року м. Рівне №460/7273/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Греська О.Р., за участю секретаря судового засідання Максімцевої В.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Захарець І.А.,

відповідача: представник Юхименко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС в Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Головного управління ДПС в Рівненській області (далі по тексту відповідач), у якій остання просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення від 27.03.2025 № 5356/ за платежем «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 14469,11 грн; податкове повідомлення - рішення від 27.03.2025 № 5358/ за платежем «адміністративні штрафи та інші санкції» на суму 340,00 грн; податкове повідомлення - рішення від 27.03.2025 № 5361/ за платежем «адміністративні штрафи та інші санкції» на суму 1020,00 грн; податкове повідомлення - рішення від 27.03.2025 № 5362/ за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 173629,40 грн; податкове повідомлення - рішення від 27.03.2025 № 5364/ за платежем «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на суму 56573,15 грн; податкове повідомлення - рішення від 27.03.2025 № 5368/ за платежем «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на суму 1360,00 грн; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2025 № Ф-5370/ на суму 152348,51 грн.; рішення від 20.02.2025 №4941/ про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 74107,19 грн.; рішення від 20.02.2025 №5371/ про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок на суму 136,00 грн.

На обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 14.09.2020 вона припинила підприємницьку діяльність, про що внесено відповідний запис до ЄДРПОУ. У визначені законодавством строки позивач подала всі необхідні звітні документи. У січні 2025 року, більше ніж через чотири роки після припинення підприємницької діяльності, позивач отримала від відповідача повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки), які, на її думку, є протиправними та підлягають скасуванню.

Позивач вказує, що запит податкового органу від 19.02.2025 про надання документів вона отримала у вихідний день, а фактично в останній робочий день проведення перевірки, 24.02.2025, у зв`язку з чим не мала можливості підготувати пояснення. У березні 2025 року позивач отримала акт перевірки, в якому порушення норм законодавства встановлено виключно з тієї підстави, що під час перевірки не було надано жодних первинних документів для проведення ліквідаційної перевірки.

Позивач зазначає, що з огляду на припинення підприємницької діяльності 14.09.2020, після спливу 1095 днів з 15.09.2020 вона мала право на знищення всіх первинних документів у зв`язку із закінченням строків їх зберігання та, відповідно, у разі проведення будь-яких перевірок звільняється від обов`язку подавати таку документацію та від нарахування податкових зобов`язань. Відповідач, починаючи з 14.09.2020, мав можливість провести документальну позапланову невиїзну перевірку, за винятком кількох місяців дії мораторію у 2022 році. Однак з моменту припинення підприємницької діяльності позивачем і до моменту винесення наказу про проведення такої перевірки минуло понад чотири з половиною роки.

Позивач також наголошує, що фізична особа, яка припинила підприємницьку діяльність, унаслідок відсутності законодавчо встановлених строків для проведення документальної позапланової перевірки фактично перебуває у стані правової невизначеності. На її думку, є неприпустимою ситуація, коли контролюючий орган, маючи всі законні підстави для проведення перевірки платника податків, який припинив діяльність ще у 2020 році, розпочинає таку перевірку лише у лютому 2025 року. Оскільки позивач не допустила порушень статті 44 Податкового кодексу України щодо строків зберігання первинних документів, а проведення перевірки відбулося після спливу 1095 днів, протягом яких контролюючий орган має право вимагати подання документів, позивач вважає дії податкового органу протиправними, а оскаржувані рішення такими, що підлягають скасуванню.

Також позивач зазначає, що в акті перевірки наведено різні дані щодо сум заниженого чистого оподатковуваного доходу. У загальній частині акта перевірки вказано, що заниження становить 806 937,88 грн, у тому числі: за 2018 рік 316 578,93 грн, за 2019 рік 367 106,17 грн, за 2020 рік 123 252,78 грн. Водночас у пункті 2.1 розділу 2 частини ІІ акта перевірки зазначено інші суми: за 2018 рік 316 578,93 грн, за 2019 рік 3 599 114,68 грн, за 2020 рік 114 535,28 грн. На думку позивача, такі розбіжності свідчать або про неправильне визначення бази для нарахування єдиного внеску, або про помилки у самому акті перевірки та ставлять під сумнів правомірність розрахунків, зазначених в оскаржуваній вимозі про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Крім того, зазначає, що в акті перевірки вказано про сплату нею єдиного соціального внеску станом на кінець 2020 року. Однак відповідач не врахував, що позивач на виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2020 № Ф-7746-13 та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2021 сплатила заборгованість з єдиного внеску в сумі 4 256,12 грн. На її думку, розмір боргу в оскаржуваній вимозі визначено неправильно, що є підставою для визнання її протиправною.

Ухвалою судді Махаринця Д.Є. від 25.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач проти задоволення позову заперечив та у встановлений строк подав відзив. На обґрунтування своїх заперечень зазначає, що податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності ОСОБА_1 щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 14.09.2020, а також щодо правильності нарахування та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2011 по 14.09.2020. Термін проведення перевірки згідно з наказом становив 5 робочих днів, починаючи з 18.02.2025, та не продовжувався. Копію наказу про проведення перевірки від 15.01.2025 № 150-п та повідомлення № 47/Ж4/17-00-24-05-17 від 15.01.2025 направлено платнику податків рекомендованим листом 16.01.2025; поштове відправлення повернулося відправнику 30.01.2025 з відміткою «вручено особисто».

На початок перевірки ФОП ОСОБА_1 не надала документи та пояснення, що стосуються господарської діяльності, про що складено акт ненадання документів № 295/Ж6/17-00-24-05-19 від 18.02.2025. Додатково позивачу було направлено запит № 10 від 19.02.2025 щодо надання документів, який вручено 22.02.2025. Документи на запит під час перевірки також не були надані, про що складено акт ненадання документів № 329/Ж6/17-00-24-05-19 від 24.02.2025. Повідомлення про втрату документів до контролюючого органу не надходило. За результатами перевірки складено акт; заперечення до нього позивачем не подавались. На підставі акта прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату недоїмки та рішення про застосування штрафних санкцій.

Відповідач вважає, що позивач безпідставно наполягає на відсутності обов`язку зберігати первинні документи станом на дату проведення перевірки, посилаючись на сплив 1095 днів, при цьому доказів фактичного знищення таких документів не надає.

Зазначає, що 14.09.2020 позивач припинила здійснення підприємницької діяльності, що є підставою для проведення позапланової перевірки контролюючим органом, оскільки строки зберігання первинних документів у такому випадку продовжуються відповідно до приписів пункту 44.4 статті 44 Податкового кодексу України. Відповідач також вказує, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування грошових зобов`язань, визначеним статтею 102 Податкового кодексу України (п. 113№ ст. 113 Податкового кодексу України). Однак щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до частини шістнадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів і пені не застосовується.

Також відповідач наголошує, що строки, визначені статтею 102 Податкового кодексу України, зупинялися у період з 18.03.2020 до 01.08.2023, а тому станом на момент початку перевірки їх перебіг не закінчився. Окрім того, строки зберігання первинних документів кореспондуються зі строками, протягом яких контролюючі органи мають право проводити перевірки та визначати суми грошових зобов`язань платника податків у випадках, передбачених Податковим кодексом України. Таким чином, позивач безпідставно посилається на право не забезпечувати збереження первинних документів понад 1095 днів.

Відповідач зазначає, що позивач стверджує, нібито запит № 10 від 19.02.2025 було надіслано за три робочі дні до закінчення перевірки, однак не враховує, що цей запит був повторним, оскільки платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після початку її проведення. Такі документи позивачем не були надані, попри отримання наказу про проведення перевірки та повідомлення 30.01.2025, про що складено акт ненадання документів № 295/Ж6/17-00-24-05-19 від 18.02.2025. Таким чином, і в повідомленні платника податку від 15.01.2025, і в запиті від 19.02.2025 позивача було повідомлено про необхідність подання документів, які не були надані ані до перевірки, ані до суду. За таких обставин посилання позивача на недотримання процедури проведення перевірки є безпідставними. Відтак позивачем не надано до перевірки жодних доказів, що спростовують порушення, встановлені актом перевірки, а тому доводи позивача, наведені в адміністративному позові, є незаконними та необґрунтованими.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що у нього не було обов`язку подавати первинні документи відповідачу для проведення перевірки, оскільки така перевірка проведена поза межами 1095-денного строку обов`язкового зберігання документів платником податків. На думку позивача, оскільки відповідач не довів, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про нарахування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску винесені відповідно до норм чинного законодавства, то позивач не допустив порушення статті 44 Податкового кодексу України щодо строків зберігання первинних документів та обов`язку їх подання під час проведення перевірки.

Окрім того, у відзиві відповідач не зазначив причин неврахування факту сплати позивачем на виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2020 № Ф-7746-13 та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2021 заборгованості з єдиного соціального внеску в сумі 4 256,12 грн. Оскільки розмір боргу (недоїмки) з єдиного внеску, визначений в оскаржуваній вимозі, є неправильним, а відповідач не спростував відповідні факти належними та допустимими доказами, позивач вважає, що це є підставою для визнання вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску протиправною.

Розпорядженням керівника апарату суду Рівненського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 №780, відповідно до пунктів 2.3.43, 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 №39 та погодженого наказом Державної судової адміністрації України від 29.11.2024 №529, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, затверджених рішенням зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 №1, у зв`язку із тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя судді Махаринця Д.Є., головуючого судді у справі №460/7273/25 та з урахуванням рішення зборів суддів від 25.08.2025 (протокол зборів №5) призначено повторний автоматизований розподіл справи даної справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи №460/7273/25 визначено головуючим суддею Греська О.Р.

Ухвалою від 15.09.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №460/7273/25; відкрито загальне позовне провадження; призначено підготовче засідання 15.10.2025; встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

15.10.2025 підготовче засідання у справі закрито та призначено розгляд справи по суті на 11.11.2025.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позицію, викладену в позовній заяві та відповіді на відзив. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши думку учасників справи, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець 17.11.2010; взята на облік як платник податків 18.11.2010; види діяльності за КВЕД: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний).

14.09.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запису 003011509 про припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності; підстава: власне рішення (а.с.24 т.1).

На підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1, пункту 78.2 статті 78, підпункту 79.2 статті 79 глави 8 розділу ІІ, підпункту 69-2 підпункту 69.35-1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ, підпункту 102.3.2 пункту 102.3 статті 102 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), наказу Головного управління ДПС у Рівненській області №150-п від 15.01.2025, уповноваженими особами Гоовного управління ДПС у Рівненській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 , з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 01.01.2018 по 14.09.2020, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2011 по 14.09.2020.

За результатами перевірки складено акт від 03.03.2025 №3685/Ж5/17-00-24-05-18/ (а.с.148-181 т.1), відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення:

- абз.5 п.6 ст.128 Господарського кодексу України № 436-IV від 16.01.2003р., із змінами і доповненнями, пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п.44.3 ст.44, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) та п.1,2,8 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність», затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року №481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за № 1686/24218 (що діяв на момент вчинення порушення), а саме: неведення книги обліку доходів і витрат;

- пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.1 п.164.1, п.164.3 ст.164, п.177.1, п.177.2, пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 143223,19грн., в т.ч. за 2018 рік на 56984,21грн., за 2019 рік на 64640,64грн., за 2020 рік на 21598,34грн.;

- п.51.1 ст.51, пп.а п.176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України №2755 VІ від 02.12.2010р. (із змінами і доповненнями), п.2.1, п.2.2 розділу ІІ Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 4 від 13.01.2015р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015р. за №111/26556 (із змінами та доповненнями), не відображена інформація про припинення трудових відносин;

- п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями), а саме: не ведення обліку виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, не збереження таких відомостей в порядку, передбаченому законодавством;

- п.2 ч.1, п.3 ст.7, ч.5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464 VI (із змінами та доповненнями), заниження суми єдиного внеску на загальну суму 152348,51грн., в т.ч. за 2018р 59968,43грн., за 2019р. 71709,37грн., за 2020р. 20670,71грн.;

- пп. 1.1, пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.4, пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України №2755-IV від 02.12.2010р. (із змінами і доповненнями), заниження військового збору на загальну суму 11935,26грн., в тому числі за 2018р. 4748,68грн., за 2019р. 5386,72грн., за 2020р. 1799,86грн.;

- п.1, п.2 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг №265/95-ВР від 06.07.1995р. (із змінами та доповненнями), а саме: встановлено факт не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, що підтверджує виконання розрахункової операції, на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання на загальну суму 44077,38грн., в т.ч. за січень 2018р. 1634грн., за лютий 2018р. 2120,50грн., за березень 2018р 976,25грн, за квітень 2018р. 1699грн, за травень 2018р. 1219,35грн., за червень 2018р. 775,75грн, за липень 2018р. 1671грн, за серпень 2018р. 600грн, за вересень 2018р. 2073грн, за жовтень 2018р.-2668грн, за листопад 2018р.- 1964грн, за грудень 2018р. 1685грн., за січень 2019р. 357,50грн., за березень 2019р - 2753грн, за квітень 2019р. 1391грн, за травень 2019р. 1865грн., за червень 2019р. 1944грн, за липень 2019р. 1939,50грн, за серпень 2019р. 1872грн, за вересень 2019р. 1873,72грн, за жовтень 2019р- 1936,66грн, за листопад 2019р.- 2014,98грн, за грудень 2017р.- 2199,74грн., за січень 2020р. 2528,93грн, за лютий 2020р. 2315,50грн.;

- п. 5, 6, 10 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (із змінами та доповненнями, що діяли на момент вчинення порушення), не надано до перевірки книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки, а також контрольні стрічки з реєстраторів розрахункових операцій;

- незабезпечення зберігання документів, визначених у пункті 44.1 ст.44 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, чим порушено п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями;

- п.8.2, п.8.5 розд. VIIІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом фінансів України від 09.12.2011р. №1588 несвоєчасно повідомлено податковий орган про всі об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням та про об`єкти оподаткування, щодо яких відбулися зміни в зв`язку з припиненням підприємницької діяльності за формою 20 ОПП.

Заперечення на акт перевірки не подавалися.

На підставі акта перевірки від 03.03.2025 №3685/Ж5/17-00-24-05-18/ НОМЕР_1 податковим органом було прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 27.03.2025 №5356/, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 14469,11 грн. (а.с.61-63 т.1);

податкове повідомлення-рішення від 27.03.2025 №5358/, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення п.8.2, п.8.5 розд. VIIІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом фінансів України від 09.12.2011 №1588 за платежем адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 340,00 грн. (а.с.64-66 т.1);

податкове повідомлення-рішення від 27.03.2025 №5361/, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення п.44.1 ст.44, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України за платежем адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 1020,00 грн. (а.с.67-69 т.1;

податкове повідомлення-рішення від 27.03.2025 №5362/, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 173629,40 грн. (а.с.70-72 т.1);

податкове повідомлення-рішення від 27.03.2025 №5364/, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 56573,15 грн. (а.с.73-75 т.1);

податкове повідомлення-рішення від 27.03.2025 №5368/, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 1360,00 грн. (а.с.76-78 т.1);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.03.2025 № Ф-5370/, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 152348,51 грн. (а.с.217-218 т.1);

рішення про застосування штрафних санкцій від 20.03.2025 №4918/, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 74107,19 грн. за донарахування єдиного внеску (а.с.240-241 т.1);

рішення про застосування штрафних санкцій від 27.03.2025 №5371/, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 136,00 грн. за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок (а.с.81 т.1).

В адміністративному порядку вказані рішення не оскаржувалися.

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою про їх скасування.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд зазначає наступне.

Щодо порушення порядку проведення документальної позапланової перевірки, встановленого Податковим кодексом України суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає відповідно до статті 1 Податкового кодексу України (далі ПК України, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин),

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно із підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Згідно з пунктами 78.4 та 78.7 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 79.2. статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Разом з тим за правилами пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з пунктом 42.5 статті 45 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Судом встановлено, що у зв`язку з припиненням ОСОБА_1 підприємницької діяльності Головне управління ДПС у Рівненській області видало наказ від 15.01.2025 №150-п про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , з 18.02.2025 тривалістю 5 робочих днів (а.с. 127, т.1).

Копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.01.2025 №150-п, а також письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки разом із проханням надати документи для її проведення від 15.01.2025 №47/Ж4/17-00-24-05-17 (а.с. 126, т.1) було надіслано позивачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Згідно з повідомленням про вручення, кореспонденцію повернуто відповідачу з відміткою «вручено особисто» 30.01.2025 (а.с. 235, т.1).

У повідомленні про проведення перевірки містилася вимога щодо надання платником документів для перевірки відповідно до статті 85 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що позивач не заперечує факту отримання вищевказаних документів.

Відповідно до підпункту 1 пункту 11.18 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1562/20300 (далі Порядок № 1588) підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою.

Згідно з підпунктом 4 пункту 11.18 Порядку №1588 державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання.

Підпунктом 6 пункту 11.18 Порядку № 1588 встановлено, що після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Суд зауважує, що в матеріалах справи наявні докази скерування контролюючим органом на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, копії наказу та повідомлення про проведення перевірки, що відповідає вимогам податкового законодавства щодо завчасного та належного повідомлення платника податків про проведення документальної позапланової перевірки.

Отже, у податкового органу були наявні достатні докази про отримання позивачем наказу та повідомлення про проведення перевірки.

Проаналізувавши вищенаведене, суд вважає, що податковий орган не допустив порушень податкового законодавства під час повідомлення позивача про дату початку та місце проведення перевірки та про надання необхідних документів.

Відтак, позивач не був позбавлений можливості реалізувати своє право, визначене підпунктом 17.1.6пункту 17.1статті 17 ПК України, бути присутнім під час проведення перевірки та надавати пояснення і документи з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом (у даному випадку щодо укладення кредитного договору, виникнення заборгованості і списання боргу за кредитним договором).

На початок перевірки позивач не надала документи та пояснення що стосуються господарської діяльності, про що складено акт ненадання документів №295/Ж6/17-00-24-05-19 від 18.02.2025 (а.с.146 т.1).

Під час проведення перевірки платнику податків - фізичній особі ОСОБА_1 надіслано запит №10 від 19.02.2025 щодо надання документів, який відправлений 19.02.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, та який вручено особисто 22.02.2025.

Позивач первинні документи на запит №10 від 19.02.2025 під час проведення перевірки також не надала, про що складено акт ненадання документів №329/Ж6/17-00-24-05-19 від 24.02.2025 (а.с.147 т1).

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що листами від 08.02.2021 та від 21.09.2021 податковий орган просив надати інформацію та відповідні документи, вказував про зупинення строків давності передбачених статтею 102 ПК України (а.с.88-91 т.1).

Доказів надання позивачем відповіді на листи з долученням зазначених документів матеріали справи не містять.

Позивачка участі у проведенні перевірки не брала, що не є перешкодою для її проведення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач дотримався вимог податкового законодавства під час проведення документальної позапланової перевірки позивача в цій частині.

Щодо порушення відповідачем вимог статті 102 ПК України суд зазначає таке.

Пунктом 44.3 статті 44 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше, зокрема, 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту; 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1825 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, у встановленому законодавством порядку передаються до архіву.

Передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.

З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу.

Водночас пункту 102.2 статті 102 ПК України визначено, що грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 статті 102 ПКУ, якщо, зокрема, податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

Крім того, відповідно до пункту 102.3 статті 102 ПК України відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого, зокрема, контролюючому органу згідно із законом та/або рішенням суду заборонено проводити перевірку (перевірки) платника податків.

При цьому, суд зауважує, що п. 52 прим. 2 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПК України було передбачено на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупинення перебігу строків давності, передбачених ст. 102 ПК України.

Водночас, п. 52 прим. 2 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ було зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно із Законом України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».

Проте, пунктом 69 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ.

Відповідно до п.п. 69.9 п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до 01 серпня 2023 року, для платників податків та контролюючих органів зупинявся перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених п.п. 69.9 п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України.

З системного аналізу норм ПК України слідує, що строк давності (1095 днів), визначений статтею 102 ПК України, подовжувався на період його зупинення, тобто з 18.03.2020 до 31.07.2023 (включно), та з 01.08.2023 відновлено перебіг строку давності, передбачений статтею 102 ПК України.

Таким чином, податковим органом було заборонено проводити перевірку (перевірки) платника податків з 18.03.2020 до 31.07.2023.

З матеріалів справи слідує, що позивач припинила підприємницьку діяльність 14.09.2020, тобто в період зупинення перебігу строків давності, передбачених статтею 102 ПК України; податкова перевірка розпочалася з 18.02.2025, отже період, з 01.08.2023 по 18.02.2025 становить 567, що менше 1095 днів.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність з боку відповідача порушень вимог статті 102 Податкового кодексу України під час здійснення податкової перевірки позивача.

Щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок), суд зазначає, що відповідно до частини шістнадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Стосовно строків зберігання документів суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом установлених законодавством термінів, але не менше ніж 1095 днів (для документів та інформації, необхідних для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 ПК України 2555 днів) з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються такі документи. У разі неподання звітності документи зберігаються не менше ніж 1095 днів з дня, визначеного Кодексом як граничний строк подання такої звітності.

Документи, пов`язані з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зберігаються не менше ніж 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції, а дозвільні документи не менше ніж 1095 днів з дня завершення строку їх дії.

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Аналіз змісту наведених норм ПК України свідчить про те, що обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів платника податків. Ненадання платником документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності.

За загальним правилом, відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів (частина третя статті 8 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»).

Зокрема, необхідність зберігати документи передбачена пунктом 6.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну від 24.05.1995 № 88 (далі положення №88): первинні документи та облікові регістри, що пройшли обробку бухгалтерські та інші звітності до передачі їх до архіву підприємства, установи повинні зберігатися в бухгалтерській службі у спеціальних приміщеннях або зачинених шафах під відповідальністю осіб, уповноважених головним бухгалтером.

Редакцію абзацу 1-2 пункту 44.5 статті 44 ПК України було змінено згідно із Законом №466, яка набрала чинності 23.05.2020, відповідно до якої у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Як передбачено у пункті 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

А відповідно до пункту 85.6 цієї ж статті ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Разом з тим, як передбачено у абзаці другому пункту 44.6 статті 44 ПК України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Позивач зазначає, що нею не порушено строку зберігання документів, натомість вона вказує на порушення податковим органом строків проведення перевірки.

Разом із тим позивачем ані під час перевірки, ані до прийняття спірних рішень не було підтверджено дані податкового та бухгалтерського обліку, а висновки акта перевірки не спростовано в ході розгляду справи.

Правом на адміністративне оскарження спірних рішень позивачка не скористалася.

Будь-яких копій первинних документів щодо перевірюваного періоду до контролюючого органу подано не було ні до ухвалення спірних рішень, ні під час розгляду справи в суді.

Аналіз змісту наведених норм Податкового кодексу України свідчить, що обов`язок платника податків зберігати документи та надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондується з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів платника.

Ненадання платником документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України прирівнюється до відсутності таких документів.

Доказів знищення чи втрати документів позивачем ні суду, ні податковому органу не надано.

Документальним підтвердженням здійснення господарської діяльності позивача, яка перебувала на загальній системі оподаткування (п. 1.7 акта перевірки, а.с. 151, т.1), а відповідно факту здійснення нею певних витрат, є податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, а також Книга обліку доходів та витрат.

Згідно з пунктом 164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб, є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Приписами пункту 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України визначено які витрати належать до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів.

Разом з тим, пунктом 177.4.5 статті 177 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат підприємця, зокрема: документально не підтверджені витрати.

На час здійснення позивачем підприємницької діяльності у період, що перевіряється, був чинним Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Цей Порядок затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481.

Згідно з пунктом 1 Порядку, відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України (далі Кодекс) фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі Книга). У Книзі за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Відповідно до пункту 9 Порядку, дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Зі сукупного аналізу наведених правових норм випливає, що підтвердження показників податкової звітності платника податків передбачає забезпечення ним належного обліку відповідних господарських операцій, у тому числі дотримання вимог щодо документального підтвердження таких операцій. Підставою для їх відображення в обліку є первинні документи, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на це право платника на включення сум до складу витрат залежить від забезпечення ним належного ведення обліку господарських операцій та наявності належним чином оформлених первинних документів.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, засновуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа; дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дозволяють ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 1.12 акта перевірки при перевірці використано: відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період 01.01.2018 14.09.2020; податкові декларації про майновий стан і доходи за період 01.01.2018 14.09.2020; розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою за період 01.01.2018 14.09.2020; податкові декларації акцизного податку за період 01.01.2018 14.09.2020; звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за період 01.01.2011-14.09.2020; звіти форми 1-ДФ за період 01.01.2018 14.09.2020.

Як свідчить акт перевірки, податковим органом також було використано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів; Інтегрованої автоматизованої інформаційної системи Податковий блок; Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.153 т.1).

Загальний оподатковуваний дохід при перевірці ФОП ОСОБА_1 визначено на підставі відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, бази даних ІКС Податковий блок, в тому числі інформації підсистеми Моніторинговий центр Виторги РРО.

Крім того, суд звертає увагу, що відсутність Книги обліку доходів і витрат чи інших документів, посилання позивача на відсутність обов`язку зберігати первинні документи поза межами трирічного строку, жодним чином не можуть спростувати виявлені податковим органом порушення та прийняті спірних рішень.

Щодо твердження позивача, що документальною перевіркою в частині правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати єдиного внеску охоплюється період з 01.01.2011 або період, що настає за періодом, який перевірено попередньою перевіркою із зазначеного питання, то суд зазначає, що позивачем на підтвердження вказаного твердження не надано жодного доказу. Натомість, у пункті 1.11 акту перевірки відсутня інформація про результати проведених контролюючим органом попередніх перевірок (а.с.153 т.1).

Стосовно твердження позивача, що відповідачем не враховано факт сплати заборгованості з єдиного соціального внеску на суму 4 256,12 грн на виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2020 № Ф-7746-13 та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2021, суд зазначає, що матеріали справи не містять інформації щодо включення цієї суми до розрахунку при визначенні розміру боргу з єдиного соціального внеску в оскаржуваній вимозі. В акті перевірки податковим органом чітко зазначено, за який період позивачу нарахована недоїмка та в яких розмірах.

Щодо наявних, на думку позивача, розбіжностей в акті перевірки щодо заниження чистого оподатковуваного доходу за 20182020 роки, суд зазначає наступне.

Як зазначає позивач, на сторінці 23 акта перевірки дійсно зазначено, що перевіркою достовірності відображення сум доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок, встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 806 937,88 грн, у тому числі: за 2018 рік 316 578,93 грн, за 2019 рік 367 106,17 грн, за 2020 рік 123 252,78 грн, внаслідок порушень, викладених у п. 2.1 р. 2 частини ІІ акта (а.с. 204, т.1).

Позивач зазначає, що у п.2.1 р. 2 ч. ІІ акта перевірки зазначено, що розмір заниженого чистого оподатковуваного доходу становить за 2018 рік на 316578,93 грн., за 2019 рік на 3599114,68 грн., за 2020 рік на 114535,28 грн. Зазначені розбіжності свідчать або про неправильно визначену базу для нарахування єдиного соціального внеску, або про неправильно зазначені суми у акті перевірки, та ставлять під сумнів правомірність розрахунків, що зазначені в оскаржуваній вимозі про сплату відповідного боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску.

Разом з тим, судом встановлено в пункті 2.1 розділу 2 частини ІІ акта перевірки зазначено, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 завищено за 2018 рік на суму 316578,93грн., за 2019 рік на суму 359114,68грн., за 2020 рік на суму 114535,28грн.., чим порушено пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (аркуш акта 14, а.с.195 т.1).

Таким чином, зазначені обставини не є розбіжностями, які впливають на визначення бази для нарахування єдиного внеску.

Суд зазначає, що позивачем не спростовуються належними до допустимим доказами виявлені під час перевірки порушення, в позові взагалі не обґрунтовується неправомірність зазначених рішень.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність прийнятих спірних рішень, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачу не підлягає відшкодуванню сума судового забору, сплачена при зверненні до суду.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС в Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,Рівненська обл., Рівненський р-н,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 12 грудня 2025 року

Суддя Олег ГРЕСЬКО