Справа № 320/4116/25
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року м. Київ № 320/4116/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (відповідач), в якому просить суд:

1. Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (), щодо не зарахування до загального трудового стажу періодів роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) протиправною:

- навчання на денному відділенні Криворізького технічного університеті з 01.09.1987 по 07.09.1990 р.;

- робота на посаді майстра будівельне управління «Аглобуд-4» ЗАТ «Криворіжаглобуд», ЄРДПОУ 01238962, з 02.06.1997 по 16.10.1998;

- робота на посаді майстра будівельне управління «Аглобуд-4» ЗАТ «Криворіжаглобуд», ЄРДПОУ 01238962, з 02.10.2000 р. по 18.12.2000 р.;

- робота на посаді заступник регіонального керівника відділ капітального будівництва ПП "Центрстроймаркет", ЄРДПОУ 34986244 , з 02.07.2007 р. по 17.09.2007 рік;

- навчання у Криворізькому технічному університеті на курсах слухачів перепідготовки за спеціальністю «Менеджмент зовнішньоекномічної діяльності» з 04 листопада 2002 року по 12 вересня 2003 рік;

- період отримання допомоги по безробіттю з 19.12.1998 року по 01.03.1999 рік;

- отримання допомоги матеріальною допомоги у період професійного навчання з 02.03.1999 року по 31.05.1999 рік;

- період отримання допомоги по безробіттю з 01.06.1999 року по 13.03.2000 рік;

- період отримання допомоги матеріальною допомоги з 17.03.2000 року по 12.09.2000 рік;

- період отримання допомоги по безробіттю з 25.09.2002 року по 03.11.2002;

- період отримання допомоги матеріальною допомоги з 04.11.2002 року по 12.09.2003 рік;

- період отримання допомоги по безробіттю з 13.09.2002 року по 14.09.2003.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () зарахувати до загального трудового стажу позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період:

- навчання на денному відділенні Криворізького технічного університеті з 01.09.1987 по 07.09.1990 р.;

- робота на посаді майстра будівельне управління «Аглобуд-4» ЗАТ «Криворіжаглобуд», ЄРДПОУ 01238962, з 02.06.1997 по 16.10.1998;

- робота на посаді майстра будівельне управління «Аглобуд-4» ЗАТ «Криворіжаглобуд», ЄРДПОУ 01238962, з 02.10.2000 р. по 18.12.2000 р.;

- робота на посаді заступник регіонального керівника відділ капітального будівництва ПП "Центрстроймаркет", ЄРДПОУ 34986244 , з 02.07.2007 р. по 17.09.2007 рік;

- навчання у Криворізькому технічному університеті на курсах слухачів перепідготовки за спеціальністю «Менеджмент зовнішньоекномічної діяльності» з 04 листопада 2002 року по 12 вересня 2003 рік;

- період отримання допомоги по безробіттю з 19.12.1998 року по 01.03.1999 рік;

- отримання допомоги матеріальною допомоги у період професійного навчання з 02.03.1999 року по 31.05.1999 рік;

- період отримання допомоги по безробіттю з 01.06.1999 року по 13.03.2000 рік;

- період отримання допомоги матеріальною допомоги з 17.03.2000 року по 12.09.2000 рік;

- період отримання допомоги по безробіттю з 25.09.2002 року по 03.11.2002;

- період отримання допомоги матеріальною допомоги з 04.11.2002 року по 12.09.2003 рік;

- період отримання допомоги по безробіттю з 13.09.2002 року по 14.09.2003.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що пенсійним органом протиправно не враховані до стажу позивача означені періоди, при цьому, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст. ст. 257-262 КАС України без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначає, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній необхідний стаж. Не враховано до загального стажу період навчання згідно диплому НОМЕР_2 з 01.09.1987 по 14.06.1995 (перетинається з періодами роботи та перевищує нормативний термін), період роботи з 02.06.1997 по 16.10.1998 (запис про звільнення не завірено печаткою), період отримання допомоги по безробіттю з 01.06.1999 по 13.03.2000 (запис про припинення не завірено печаткою), періоди отримання матеріальної допомоги по безробіттю 17.03.2000 по 12.09.2000 (до страхового стажу зараховується період отримання матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації), період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2009 по 31.12.2013, 01.01.2017 по 31,12.2017, з 01.01.2024 по 30.11.2024 (відсутні дані про сплату внесків згідно персоніфікованого обліку).

У відповіді на відзив позивач зазначає, доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні вимог позовної заяви.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, 28 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся через Вебпортал Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.01.2025 №77 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній необхідний стаж для призначення даного виду пенсії.

Згідно з рішенням від 01.01.2025 №77 відповідно до наданих документів (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом) загальний страховий стаж складає 20 років 9 місяців 10 днів, відсутній стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Не враховано до загального стажу період навчання згідно диплому НОМЕР_2 з 01.09.1987 по 14.06.1995 (перетинається з періодами роботи та перевищує нормативний термін), період роботи з 02.06.1997 по 16.10.1998 (запис про звільнення не завірено печаткою), період отримання допомоги по безробіттю з 01.06.1999 по 13.03.2000 (запис про припинення не завірено печаткою), періоди отримання матеріальної допомоги по безробіттю 17.03.2000 по 12.09.2000 (до страхового стажу зараховується період отримання матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації), період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2009 по 31.12.2013, 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2024 по 30.11.2024 (відсутні дані про сплату внесків згідно персоніфікованого обліку).

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо зарахування вказаних періодів до стажу позивача, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право особо на призначення пенсії, яке гарантоване чинним законодавством, також підпадає під дії та захист гарантованим прав, визначених статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.).

Положенням ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 вищезазначеного Закону визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Приписами ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, зокрема, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно вимог частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Частинами 1 та 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма передбачена пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2 Порядку №637 у разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З огляду на рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.01.2025 №77 до загального стажу позивача не враховано:

період навчання згідно диплому НОМЕР_2 з 01.09.1987 по 14.06.1995 (перетинається з періодами роботи та перевищує нормативний термін);

період роботи з 02.06.1997 по 16.10.1998 (запис про звільнення не завірено печаткою);

період отримання допомоги по безробіттю з 01.06.1999 по 13.03.2000 (запис про припинення не завірено печаткою),

періоди отримання матеріальної допомоги по безробіттю 17.03.2000 по 12.09.2000 (до страхового стажу зараховується період отримання матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації);

період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2009 по 31.12.2013, 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2024 по 30.11.2024 (відсутні дані про сплату внесків згідно персоніфікованого обліку).

Оцінюючи такі посилання відповідача, суд враховує таке.

Щодо періоду навчання згідно диплому НОМЕР_2 з 01.09.1987 по 14.06.1995.

Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку №637 передбачено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Суд зазначає, що період навчання за денною формою здобуття освіти підлягає зарахуванню до страхового стажу особи в разі його підтвердження, зокрема, довідками про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.01.2025 №77 не враховано до загального стажу період навчання згідно диплому НОМЕР_2 з 01.09.1987 по 14.06.1995, оскільки він перетинається з періодами роботи та перевищує нормативний термін.

Пунктом 2 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

Згідно з Архівної довідки від 13.01.2025 №02-15 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчався у Криворізькому технічному університеті на денній формі навчання за спеціальністю «Промислове та цивільне будівництво» з 01 вересня 1987 року по 07 вересня 1990 року, на заочній формі навчання 07 вересня 1990 року по 20 липня 1992 року, з 16 вересня 1994 року по 01 липня 1995 р. Підстава: Наказ №1000-с від 24.08.1987 р. про зарахування на денну форму навчання першого курсу 01.09.1987р. Наказ №1124-с від 07.09.1990 р. про переведення на заочну форму навчання четвертого курсу будівельного факультету 07.09.1990 р., Наказ №877-с від 20.07.1992 р. про відрахування з інституту 20.07.1992 р., Наказ №768-с від 16.09.1994 р. про поновлення на заочну форму навчання четвертого курсу будівельного факультету 16.09.1994 р. Наказ №578-с від 03.07.1995 р. про закінчення університету 03.07.1995р.

Таким чином, час навчання підтверджується архівною довідкою навчального закладу і містять відомості про періоди навчання, то пенсійним органом безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період навчання у Криворізькому технічному університеті на денній формі навчання за спеціальністю «Промислове та цивільне будівництво» з 01 вересня 1987 року по 07 вересня 1990 року, отже період навчання з 01.09.1987 по 07.09.1990 підлягає зарахуванню до загального та до страхового стажу позивача.

Щодо періоду роботи з 02.06.1997 по 16.10.1998 та періоду отримання допомоги по безробіттю з 01.06.1999 по 13.03.2000.

Так, управління Пенсійного фонду не зарахувало вказані періоди роботи згідно трудової книжки від 08.10.1990 НОМЕР_3 (записи №6-8, №14-15), оскільки записи не завірено печаткою.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Проте, як свідчать матеріали справи, жодної перевірки поданих позивачем документів з урахуванням вимог ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV відповідачем проведено не було.

У розрізі наведеного суд бере до уваги висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить.

Відтак, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Водночас, суд зазначає, що наявність сумнівів у відповідача, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018, справа №127/9055/17. Крім того, суд також враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо заповнення записів у трудовій книжці відносно спірних періодів роботи, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком.

Відтак, суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача щодо неврахування до стажу позивача періоду період роботи з 02.06.1997 по 16.10.1998 та період отримання допомоги по безробіттю з 01.06.1999 по 13.03.2000 за трудовою книжкою від 08.10.1990 НОМЕР_3 .

Щодо періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю 17.03.2000 по 12.09.2000.

Статтею 25 Закону України «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року №803-ХІІ (чинного на час призначення та отримання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги) встановлено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій: а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій; б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю; г) подання додаткової матеріальної допомоги безробітному громадянину і членам його сім`ї з урахуванням наявності осіб похилого віку і неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про зайнятість населення» допомога по безробіттю виплачується громадянам, які шукають роботу, крім осіб, які реєструються на підставі статті 26 цього Закону. Право на допомогу по безробіттю мають незайняті (непрацюючі) громадяни, визнані у встановленому порядку безробітними.

З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавець розмежовує поняття допомога по безробіттю та матеріальна допомога по безробіттю.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року №803-ХІІ безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно пункту "а" частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

У відповідності до абзацу 3 частини 1 статті 24 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Так, в трудовій книжці позивача від 08.10.1990 НОМЕР_3 зазначено:

запис №16 від 17.03.2000 розпочата виплата матеріальної допомоги відповідно до п.1 ст.31 ЗУ «Про зайнятість населення»;

запис №17 від 12.09.2000 припинена виплата матеріальної допомоги відповідно до п.1 ст.31 ЗУ «Про зайнятість населення».

Оскільки відповідно до вимог пункту "а" частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується період одержання допомоги по безробіттю, відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача період отримання позивачем допомоги по безробіттю.

Згідно з підпунктом з пункту 1 статті 30 Закону України «Про зайнятість населення» виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.

Приписами пункту ж частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.

Так, пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-III, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

Статтею 21 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Період, протягом якого застрахована особа була звільнена відповідно до цього Закону від сплати страхових внесків або отримувала виплати за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів, включається до страхового стажу.

До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що період з 17.03.2000 по 12.09.2000 протиправно не був зарахований пенсійним органом до страхового стажу позивача та підлягає такому зарахуванню.

Посилання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що до стажу зараховується період отримання матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, суд відхиляє, оскільки умовою зарахування до страхового стажу періоду допомоги по безробіттю або періоду отримання матеріальної допомоги є саме утримання з таких сум страхових внесків.

Щодо періодів ведення підприємницької діяльності з 01.01.2009 по 31.12.2013, 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2024 по 30.11.2024.

З огляду на рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.01.2025 №77 пенсійним органом не зараховані такі періоди підприємницької діяльності позивача з огляду на відсутність даних про сплату внесків згідно з персоніфікованого обліку. Судом встановлено, що позивач по тексту позовної заяви, як і в прохальній частині, не вказує на протиправність не зарахування вказаних періодів, що свідчить про згоду позивача з такими діями пенсійного органу. Доказів на підтвердження протилежного учасниками справи суду не надано та судом в ході розгляду справи не здобуто.

У то же час, окрім періодів, означених у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.01.2025 №77 у прохальній частині позивач вказує на бездіяльність щодо не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 таких періодів, як: робота на посаді майстра будівельне управління «Аглобуд-4» ЗАТ «Криворіжаглобуд», ЄРДПОУ 01238962, з 02.10.2000 р. по 18.12.2000 р.; робота на посаді заступник регіонального керівника відділ капітального будівництва ПП "Центрстроймаркет", ЄРДПОУ 34986244 , з 02.07.2007 р. по 17.09.2007 рік; навчання у Криворізькому технічному університеті на курсах слухачів перепідготовки за спеціальністю «Менеджмент зовнішньоекномічної діяльності» з 04 листопада 2002 року по 12 вересня 2003 рік; період отримання допомоги по безробіттю з 19.12.1998 року по 01.03.1999 рік; отримання допомоги матеріальною допомоги у період професійного навчання з 02.03.1999 року по 31.05.1999 рік; період отримання допомоги по безробіттю з 25.09.2002 року по 03.11.2002; період отримання допомоги матеріальною допомоги з 04.11.2002 року по 12.09.2003 рік; період отримання допомоги по безробіттю з 13.09.2002 року по 14.09.2003.

Суд зазначає, що рішення від 01.01.2025 №77 не містить відомостей, що у зарахуванні вказаних періодів до загального стажу відповідачем було відмовлено, а тому права та інтереси позивача у цій частині позову не порушено та докази цього відсутні, а відтак, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, суд приходить висновку про відмову у задоволені таких позовних вимог.

Відповідно до пунктів 3, 4, 10 частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення статті 9 КАС України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку, слід:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.01.2025 №77;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період навчання у Криворізькому технічному університеті на денній формі навчання за спеціальністю «Промислове та цивільне будівництво» з 01 вересня 1987 року по 07 вересня 1990 року, період роботи з 02.06.1997 по 16.10.1998, період отримання допомоги по безробіттю з 01.06.1999 по 13.03.2000, період отримання матеріальної допомоги по безробіттю 17.03.2000 по 12.09.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2024 №1045 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

При цьому, суд вважає вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини справи та зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Доводи та заперечення відповідача висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У частині восьмій статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок протиправного рішення ГУ ПФУ в м. Києві, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.01.2025 №77.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період навчання у Криворізькому технічному університеті на денній формі навчання за спеціальністю «Промислове та цивільне будівництво» з 01 вересня 1987 року по 07 вересня 1990 року, період роботи з 02.06.1997 по 16.10.1998, період отримання допомоги по безробіттю з 01.06.1999 по 13.03.2000, період отримання матеріальної допомоги по безробіттю 17.03.2000 по 12.09.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2024 №1045 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.