Справа № 420/1059/20
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/1059/20

Перша інстанція: суддя Марин П.П.,

повний текст судового рішення

складено 22.11.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду від 18.03.2021 року у справі №420/1059/20 за нововиявленими обставинами - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною вище ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 09.12.2024 року подала апеляційну скаргу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху через несплату судового збору за подання апеляційної скарги.

17.12.2024 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків апеляційної скарги, у якій заявниця посилаючи на те, що звільнена від сплати судового збору у відповідності до ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», просила вважати недоліки апеляційними скарги усунутими та відкрити апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2025 року апеляційну скаргу було повернуто апелянтові.

Не погоджуючись із вказаною вище ухвалою суду від 22.01.2025 року, ОСОБА_1 13.02.2025 року подала касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 26.09.2025 року ухвалу апеляційного суду від 22.01.2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду, Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 року судовий збір підлягав сплаті.

Однак, Верховний Суд також зазначив, що суд апеляційної інстанції надаючи оцінку заяві про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій ОСОБА_1 вказала, що вона звільнена від сплати судового збору, надав оцінку вказаним доводам одночасно із вирішенням питання про повернення апеляційної скарги, без роз`яснення їй можливості застосування механізму передбаченого ст.133 КАС України та частиною 2 ст.8 Закону України «Про судовий збір». А тому висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для повернення апеляційної скарги на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 року у справі №420/1059/20 є передчасними. Тобто, суд апеляційної інстанції повертаючи апеляційну скаргу, попередньо не вирішив вищевказаного питання, що є порушенням норм процесуального права.

20.10.2025 року справа №420/1059/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, надійшла до суду апеляційної інстанції.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.10.2025 року, справу було розподілено на колегію суддів у складі головуючого судді Кравченко К.В. та суддів Джабурія О.В. та Вербицька Н.В..

Переглянувши матеріали справи, головуючий суддя встановив, що в матеріалах справи відсутні докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 року, ухвала П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху через несплату судового збору за подання апеляційної скарги, є чинною, але не виконаною, а строк встановлений вказаною ухвалою для усунення недоліків апеляційної скарги вже сплинув.

За таких обставин, головуючий суддя зробив висновок про необхідність повторного залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 року без руху та надання нового строку для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме надання доказів сплати судового збору.

Отже, ухвалою суду від 30.10.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 року було залишено без руху повторно. В ухвалі суддя враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.09.2025 року у справі №420/1059/20, визначив розмір судового збору та запропонував апелянту сплатити судовий збір або скористатися положеннями ст.133 КАС України, ст.8 Закону України «Про судовий збір» та надати до суду докази, документи на підставі яких апелянт має право на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

У вказаній ухвалі суду від 30.10.2025 року суд апеляційної інстанції роз`яснив апелянтові щодо необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги, в чому полягає помилковість доводів апелянта щодо звільнення її від сплати судового збору, те, що на апелянта не розповсюджуються пільги передбачені п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, та запропонував надати до суду докази, документи на підставі яких апелянт має право на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, у відповідності до ст.133 КАС України, ст.8 Закону України «Про судовий збір». Такі роз`яснення та доводи апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.09.2025 року у справі №420/1059/20.

Однак, 10.11.2025 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій апелянт не погоджуючись з доводами суду апеляційної інстанції та посилаючись на положення ст.5 Закону України «Про судовий збір» стверджує, що вона звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як позивач у справі про стягнення заробітної плати (п.1 ч.1 ст.5).

Ухвалою суду від 19.11.2025 року апелянту повторно роз`яснено в чому є помилковість його доводів, те, що на апелянта не розповсюджуються пільги передбачені п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», роз`яснено висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.09.2025 року у справі №420/1059/20, та повторно запропоновано скористатися нормами до ст.133 КАС України, ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Однак, з клопотання апелянта від 27.11.2025 року про звільнення від сплати судового збору, відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», вбачається, що апелянт не згоден з судом та всупереч висновкам Верховного Суду, викладених в постанові від 26.09.2025 року у справі №420/1059/20, вважає, що має право на звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Також необхідно зазначити, що доводи апелянта про те, що суд апеляційної інстанції в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху помилково посилається на п.п.33, 41 45, 53 постанови Верховного Суду від 26.09.2025 року у справі №420/1059/20, оскільки ці пункти є описовою частиною цієї постанови, а не мотивувальною частиною, мотивувальна частина починається з п.56, суд вважає безпідставними, оскільки не з пункту 56, а з пункту 55 вказаної постанови, Верховний Суд досліджує вже висновок суду апеляційної інстанції про те, що суд повертаючи апеляційну скаргу вказав, що звільнення особи від сплати судового збору в разі подання нею заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами вказаним пунктом не взагалі передбачено.

В п.56 вказаної постанови Верховний Суд не погоджується із такими висновками суду апеляційної інстанції, позаяк ні ст.133 КАС України ні Закон №3674-VI (ст.8) не містять виключень щодо ухвал в окремих процесуальних стадіях стосовно розгляду клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Проаналізувавши клопотання апелянта від 27.11.2025 року про звільнення від сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 26.09.2025 року у справі №420/1059/20, якою біло скасовано ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2025 року, вбачається:

« 33. ОСОБА_1 , подаючи апеляційну скаргу виходила із того, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону №3674-VI вона звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинам, про що і зазначила у поданій скарзі.

35. Сплата судового збору також відповідає пункту 1 частини другої статті 129 Основного Закону України, згідно з яким до основних засад (принципів) судочинства віднесено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

36. Колегія суддів зазначає, що за змістом частин першої, другої статті 132 КАС України судовий збір входить до складу судових витрат, а його розмір та порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

37. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом №3674-VI.

38. Відповідно до статті 1 Закону №3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

39. Таким чином, судовий збір - це обов`язковий грошовий платіж на користь суду за розгляд справи в суді або за окремі процесуальні дії, вчинені судом. Метою запровадження судового збору є, зокрема, встановлення законодавчого обмежувального заходу для регулювання доступу до суду, а також захист суду від перенавантаження у зв`язку із поданням необґрунтованих або безпідставних позовів та апеляційних і касаційних скарг.

40. Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону №3674-VI. Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 цього Закону).

41. За доводами касаційної скарги ОСОБА_1 наполягає на тому, що спір у справі №420/1059/20 стосується стягнення заробітної плати, а тому судовий збір не стягується на підставі вимог пункту 1 частини 1 статті 5 Закону №3674-VI.

42. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що у справі №420/1059/20 Верховний Суд у постанові від 22.12.2022 вказав, що між позивачкою та відповідачем відсутні трудові відносини, а отриманий позивачкою дохід є виключно винагородою, що виплачується їй, як особі залученій до виконання обов`язків присяжного, та яка не є заробітною платою.

43. А тому, ОСОБА_1 не належить до осіб, які користуються пільгами щодо сплати судового збору у вигляді звільнення від його сплати за пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону №3674-VI.

44. Разом із тим, скаржниця посилається на пункт 1 частини 1 статті 5 Закону №3674-VI, та вказує, що за змістом вказаної норми, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, є помилковим, оскільки вказаними положеннями передбачено звільнення від сплати судового збору лише позивачів за подання позовів.

45. Водночас, Суд звертає увагу скаржниці, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 №484-VII пункт 1 частини 1 статті 5 Закону 3674-VI викладено у новій редакції, та визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

50. Оскільки застосування положень Закону № 3674-VI у питанні сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу вже вирішено Великою Палатою Верховного Суду, то під час розгляду цієї справи підлягають врахуванню висновки Верховного Суду, висловлені саме у складі Великої Палати. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду хоч і зробила у господарській справі, однак Закон №3674-VI в цій частині є універсальним і не розрізняє підходи до вирішення питання сплати судового збору залежно від юрисдикції. Отже, такі висновки повинні бути застосовані і під час вирішення цієї адміністративної справи.

52. За таких обставин колегія суддів відхиляє твердження Ярошик В.В. про помилковість врахування висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №915/955/15 до правовідносин у справі, що розглядається та про відсутність підстав для повернення її апеляційної скаргу у зв`язку із несплатою судового збору.

53. З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що за подання апеляційної скарги позивачки на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 судовий збір підлягав сплаті.

54. Водночас, Суд також звертає увагу, що законодавством установленні додаткові механізми, спрямовані на гарантування для особи доступу до правосуддя (стаття 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб), а також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Основного Закону України) шляхом надання права на зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат, а також на відшкодування (повернення) сплаченого судового збору.

57. Питання звільнення від сплати судового збору як складової судових витрат, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати регулюються частиною першою статті 133 КАС України, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

58. Умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору або відстрочити його сплату та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення (відстрочення) застосовується, обумовлені статтею 8 Закону №3674-VI.

61. У цій справі суд апеляційної інстанції надаючи оцінку заяві про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій позивачка вказала, що вона звільнена від сплати судового збору, надав оцінку вказаним доводам одночасно із вирішенням питання про повернення апеляційної скарги, без роз`яснення їй можливості застосування механізму передбаченого статтею 133 КАС України та частиною 2 статті 8 Закону №3674-VI.

65. Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 щодо невирішення питання про недовіру колегії суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду, висловлену нею з тих мотивів, що вони раніше розглядали її скарги у цій та іншій справі, Верховний Суд наголошує, що заява про відвід підлягає обов`язковому вирішенню до ухвалення рішення у справі, адже дотримання процедури розгляду відводу є гарантією права на справедливий суд.

66. Водночас суд апеляційної інстанції повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , попередньо не вирішив вищевказаного питання, що є порушенням норм процесуального права.».

Отже, скасовуючи ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2025 року про повернення апеляційної скарги на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 року, Верховний Суд зробив висновок, що ОСОБА_1 не належить до осіб, які користуються пільгами щодо сплати судового збору у вигляді звільнення від його сплати за п.1 ч.1 ст.5 Закону №3674-VI; колегія суддів відхиляє твердження Ярошик В.В. про відсутність підстав для повернення її апеляційної скарги у зв`язку із несплатою судового збору; за подання апеляційної скарги позивачки на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 року судовий збір підлягав сплаті; суд апеляційної інстанції повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , попередньо не вирішив питання про недовіру колегії суддів, що є порушенням норм процесуального права.

Таким чином, на апелянта не розповсюджуються пільги передбачені п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_1 від 27.11.2025 року про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.5 Закону №3674-VI, ґрунтується на помилковому розумінні норм діючого законодавства та містить особисту думку апелянта щодо змісту постанови Верховного Суду від 26.09.2025 року у справі №420/1059/20.

Також апелянтом не надано суду будь яких доказів або документів, які надають апелянту право на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, у відповідності до ст.133 КАС України, ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Згідно довідки про доставлення електронного листа від 19.11.2025 року, вищевказана ухвала суду від 19.11.2025 року була надіслана ОСОБА_1 в її електронний кабінет, документ доставлено до електронного кабінету 19.11.2025 року о 12:54.

Дата отримання судом повідомлення про доставлення до електронного кабінету 19.11.2025 року о 13:09.

Таким чином, останнім днем для усунення недоліків поданої апеляційної скарги є 01.12.2025 року.

Проте в зазначений термін та на момент винесення даної ухвали від апелянта до суду не надійшло ні документу про сплату судового збору, ні будь яких доказів або документів, які надають апелянту право на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, у відповідності до ст.133 КАС України, ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України (з урахуванням положень ч.2 ст.298 КАС України) апеляційна скарга повертається апелянтові, якщо апелянт не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, оскільки апелянт після залишення апеляційної скарги без руху не усунув недоліки, які були визначені ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2025 року, на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України апеляційну скаргу слід повернути апелянтові.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.298, ст.169 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 27 листопада 2025 року про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року - повернути апелянтові.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту вручення судового рішення.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька