Справа № 140/11365/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/11365/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №10 від 20.08.2025; зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 14.08.2025, дня звернення з заявою про призначення пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до пенсійного органу про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон №796-ХІІ), у задоволенні яких було відмовлено.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №140/540/24, яке набрало законної сили 16.05.2024, було задоволено позов частково та зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду. Таку заяву пенсійним органом за рішенням суду було розглянуто і відмовлено у призначенні, яке було оскаржено до суду.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 у справі №140/15178/24, яке набрало законної сили 03.05.2025, в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Підставою відмови в задоволенні позову зазначено встановлений судом, за дослідженими документами, недостатній період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення.

Після цього для усунення протирічь в документах позивач повторно звернулась до пенсійного органу та рішенням №10 ГУ ПФУ у Хмельницькій області відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з тим, на переконання Відповідача заявником підтверджено факт - проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, що становить менше 3 років.

Відтак, за загальним правилом, встановленим частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з січня 2025 по 01.01.2026 - не менше 32 роки.

Враховуючи подання заяви про призначення пенсії у віці 55 років (а не 54 роки, як передбачено законодавством) встановлений законодавством необхідний страховий стаж для виходу на пенсію по віку зі зменшенням пенсійного віку по мені теж виконується - при необхідному мінімальному страховому стажу (32 роки - 5 років) = 27 років, за останньою формою РС-право з пенсійного органу від 14.08.2025 він становить 30 років 11 місяців 27 днів.

Беручи до уваги Форму PC-право пенсійного органу та трудову книжку, з періоду з 26.04.1986 по 01.01.1993 слід відмінусувати період з 01.09.1986 по 11.07.1988 (1 рік 10 місяців 11 днів - навчання не в зоні ЧАЕС), з 10.09.1988 по 10.09.1990 (2 роки 1 день - роботи не в зоні ЧАЕС) залишилось 2 роки 9 місяців 24 дні проживання та роботи в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993.

Враховуючи досягнення ОСОБА_1 віку повних 55 років на день звернення з заявою (14.08.2025) право на отримання пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку позивач набуває не в 54 роки, як в інших потерпілих III категорії, а при виповненні 55 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (3 роки початкова величина, і плюс 2 роки додатково до повних 2 років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, за приміткою до статті 55 Закону №796-ХІІ).

Враховуючи наведене, уважає рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області протиправним та необґрунтованим, у зв`язку із чим просить позов задовольнити (арк. спр. 1-8).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 41).

На адресу суду надійшов відзив від ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 20.10.2025 №0900-0802-7/52020, у якому представник відповідача позовних вимог не визнала та вказала, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви та на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №140/540/24 встановлено, що заявниця проживала у зоні гарантованого добровільного відселений, згідно довідки від 26.06.2025 №450 (за виключенням періоду роботи, з 10.09.1988 по 10.09.1990, у п/о «Антрацит» Луганської області), - станом на 01.01.1993, позивач прожинав у зоні посиленого радіологічного контролю 2 роки 7 місяців 18 днів, що є не достатнім для зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно трудової книжки, до страхового стажу зараховано всі періоди з врахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (ОК-5).

Зауважує, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-ХІІ, вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи па території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Також законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіани на організм людини. Постійне місце навчання нерозривно пов`язане з постійним місцем проживання особи, а тому просить у задоволені позову відмовити (арк. спр. 45-52).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується довідкою №1551 виданою 07.09.2023 Волинською обласною державною адміністрацією (арк. спр. 29).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №140/540/24, яке набрало законної сили 16.05.2024, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії від 13.11.2023 № 10 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.11.2023 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 у справі №140/15178/24, яке набрало законної сили 03.05.2025, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення від 23.07.2024 № 10 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.

Позивач 21.02.2025 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1) визначено, що заява на призначення/перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до пункту 4.3. Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем, провадився за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яким рішенням від 22.08.2025 №10 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 796-XII та Закону №1058-IV, так як за результатами розгляду документів, доданих до заяви та на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №140/540/24 з урахування ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024, заявниця проживала у зоні гарантованого добровільного відселення, згідно довідки від 26.06.2025 №450 (за виключенням періоду роботи, згідно записів трудової книжки, з 10.09.1988 по 10.09.1990, у п/о «Антрацит» Луганської області ), станом на 01.01.1993 2 роки 7 місяців 18 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.09.1988, до страхового стажу зараховано всі періоди роботи з врахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5).

Встановлено страховий стаж 30 років 11 місяців 27 днів.

Додатково повідомлено, що до страхового стажу не враховано період здійснення догляду за дитиною до сповнення 3-річного віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 2004 рік, оскільки відсутні документи, передбачені пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку (арк. спр. 10).

Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 22.08.2025 №10 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №796-ХІІ позивач звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Підпунктом п`ятим пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (з наступними змінами та доповненнями) (далі Порядок №22-1) передбачено, що документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Законом №796-ХІІ).

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років.

Частинами третьою, четвертою статті 15 Закону №796-ХІІ встановлено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту п`ятого Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (далі Порядок №51), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 10 Порядку № 51 передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Разом з цим, пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (далі - Порядок № 551), передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 551 посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 31.07.2018 у справі №751/2050/17, від 22.01.2019 у справі №129/1535/17, від 21.11.2019 у справі №572/47/17 та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при вирішенні даної справи.

Судом встановлено, що позивачу 07.09.2023 Волинською обласною державною адміністрацією видано довідку потерпілого від Чорнобильської катастрофи, відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ (арк. спр. 29).

Разом з тим, витягом з реєстру територіальної громади №2025/008288401 від 23.06.2025 підтверджується факт реєстрації та проживання ОСОБА_1 з 01.12.1969 по 01.09.1986 та з 30.06.1990 по даний час в селі Чарторийськ Камінь-Каширського району Волинської області (арк. спр. 12а).

Довідкою, виданою 26.06.2025 виконавчим комітетом Маневицької селищної ради №450 підтверджується, що позивач з 22.11.1969 по 01.09.1986 та з 30.06.1990 по даний час зареєстрована та проживає в селі Старий Чорторийськ (Чарторийськ) Камінь-Каширського району Волинської області (арк. спр. 12).

Так, село Старий Чорторийськ Маневицького району (в даний час село Чарторийськ Камінь-Каширського району) Волинської області, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Суд зауважує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 у справі №140/540/24, яке набрало законної сили 16.05.2024 встановлено, що «відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 у період з 10.09.1988 по 10.09.1990 позивач працювала у «ОРС п/о Антрацит» (а. с. 16), а в період з 01.09.1986 по 11.06.1989 навчалась у Білоріченському профтехучилищі № 3 та вечірній середній школі м. Антрацит, що підтверджується атестатами № 2131 від 12.07.1988 та серії С № 46615 від 01.06.1989 (а. с. 13-14) та вказане підприємство разом з навчальними закладами розташовано у Луганській області, тобто у населеному пункті, яке не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення».

Частиною четвертою статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд висновує, що постійне місце роботи/навчання на денній формі нерозривно пов`язане з її постійним місцем проживанням, відтак період навчання позивача у місті Антрацит Луганської області спростовують факт постійного її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення в цей період.

Наведене узгоджується із постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі №140/6243/24, від 05.12.2024 у справі №140/2714/24, від 01.05.2025 у справі №140/13002/24 та інших.

Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою (навчанням) на цій території.

При цьому в контексті обставин цієї справи, суд також враховує, що оскільки навчання зазвичай є тривалим періодом, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такий період може бути прирівняний до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і врахований під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, лише за умови, що він (період навчання) безпосередньо проходив в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23.

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 22.08.2025 №10 ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами факту постійного проживання та (або) її роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Позивачка стверджує, що досягнення нею повних 55 років на день звернення із заявою, вона має право на отримання пенсії за віком, зі зменшенням пенсійного віку оскільки набуває це право не в 54 роки, а в 55 відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (3 роки початкова величина і додатково 2 роки до повних 2 років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).

В контексті наведеного обрахунку суд звертає свою увагу на абзац пункт 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII, яким встановлено, зокрема, що:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

Відповідно до примітки початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років. При цьому пенсійний вік такої особи зменшується на 1 рік за кожні два роки проживання, роботи, але не більше 6 років у вказаній зоні. При цьому, на застосування початкової величини зменшення пенсійного віку на 3 роки мають особи які проживали або працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Як підтверджується наявними матеріалами справи та не заперечується сторонами, станом на 01.01.1993 позивач не проживала, і не працювала у зоні гарантованого добровільного відселення терміном не менше 3 років, тому правових підстав для зменшення пенсійного віку позивача та призначення пенсії за пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII вона не мала.

Наявність у позивача посвідчення особи, яка постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія) не є безумовною підставою, яка автоматично підтверджує право позивача на зменшення її пенсійного віку та призначення пенсії за пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII, позаяк положенням цієї норми чітко встановлені підстави за яких пенсійний вік зменшується, а пенсія призначається зі зменшенням пенсійного віку - а зокрема «якщо особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років».

Щодо наявності страхового стажу суд зазначає, що відповідно до абзацу першого статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. Положення Закону №796-ХІІ за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 6 років.

Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Дана позиція повністю узгоджується із постановою Верховного Суду від 18.03.2025 у справі №460/27065/23.

Також Верховний Суд у постанові від 27.11.2025 у справі № 240/25327/24 зазначив умови для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII, якими є:

1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;

2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993;

3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Отже, враховуючи позицію Верховного Суду та наведені обставини, суд приходить до переконання, що у зв`язку із відсутністю факту проживання та (або) праці позивача у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років у період з 26.04.1986 до 01.01.1993, у ОСОБА_1 права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII не виникало, навіть із врахуванням подачі до пенсійного органу про призначення пенсії за віком у 55 років.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В сукупності наведеного та з урахуванням встановлених обставин справи і наведених норм чинного законодавства України із застосуванням останньої практики Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що позивач не підтвердила належними письмовими доказами своє проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років, відтак не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-XIІ, з огляду на що, рішення відповідача ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 22.08.2025 №10 є правомірним, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування вказаного рішення та зобов`язання вчинити дії необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відтак судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович