Справа № 460/11841/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/11841/24 пров. № А/857/12485/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Запотічного І.І., Ільчишин Н.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року (суддя Нор У.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Рівне, дата складання повного тексту рішення 10.03.2025),

в адміністративній справі №460/11841/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про визнання дій протиправним та скасування рішення,

встановив:

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенанта ОСОБА_2 від 22.08.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позивачем подано додаткові пояснення, в яких він просив задоволити позовні вимоги повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року позов задовольнити повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення начальника 2 група інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенанта ОСОБА_2 від 22.08.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 . Стягнено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодилася Військова частина НОМЕР_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт оскаржене рішення суду незаконним і необґрунтованим, ухвалене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що В оскаржуваному рішенні вказано, що підтвердженням права на перетинання державного кордону на виїзд з України чоловіків-водіїв, волонтерів є сукупність таких умов: зокрема, наявність відповідного рішення про виїзд за межі України, наявність інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека. Вважає апелянт, що вказане твердження не відповідає закону, оскільки перетин державного кордону здійснюється в порядку Закону України "Про прикордонний контроль" та Постанови КМУ від 27.01.1995 №57, які передбачають окремою підставою для відмови у перетині кордону непідтвердження мети поїздки. Крім цього, позивачем не надані документи, які підтверджують його право на перетин державного кордону України в умовах дії правового режиму воєнного стану. Також жоден з доказів наданий позивачем не підтверджує мету його виїзду. Інформація з системи «Шлях», також не підтверджує мету виїзду останнього за кордон, більше того, документи містять ряд дефектів, які унеможливлюють підтвердження мети виїзду: обґрунтування виконане не на бланку військової частини, відсутні реквізити військової частини, номер не відповідає номенклатурі справ; обґрунтування видано після надання дозволу на виїзд ОВА; місце проживання позивача (та місцезнаходження його фонду) м.Рівне, відмінне від місця дислокації військової частини, що видала обґрунтування АДРЕСА_1 , та від місця знаходження ОВА, що надала дозвіл на виїзд м.Луцьк; витяг зі списку водіїв для виїзду за межі України, виготовлений не у встановленому законом порядку, не містить дат, номерів наказів, підписів, печаток та засвідчувального напису. У зв`язку з цим вказаний витяг не є документом у правовому розмінні і не може доводити жодну обставину. Також, в цьому Витягу заявником є Ківерцівська міська рада, а не військова частина, що надала обґрунтування. При цьому, зазначає апелянт, що законодавство України не покладає на Державну прикордонну службу України обов`язку ведення вичерпного переліку документів, необхідних для перетину державного кордону. А тому надати перелік документів, які конкретно не надав позивач при перетині державного кордону не можливо, оскільки вибір документів та підтвердження права на перетин кордону є персональним правом останнього. Таким чином, вважає апелянт усі позовні вимоги до відповідача незаконними та необґрунтованими.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року по справі № 460/11841/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

22.08.2024 позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , прибув до Міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Вилок» з метою здійснити перетин державного кордону на виїзд з України.

Для підтвердження підстав для перетину державного кордону України, позивачем було надано: - паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 ; - наказ Волинської обласної військової адміністрації від 16.08.2024 №200; - лист командира 8 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону НОМЕР_4 ОМБ імені Чорних Запорожців (в/ч НОМЕР_5 ) ОСОБА_4 (вих. №2008-24/2 від 20.08.2024); - лист Чесько - Українського фонду солідарності (вих. 0808/21-1 від 08.08.2024); - виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з інформацією щодо Благодійної організації «Міжнародний фонд «Відродження України» ; - виписка з Єдиного реєстру отримувачів гуманітарної допомоги з інформацією щодо Благодійної організації «Міжнародний фонд «Відродження України»; - роздкурівка військово-облікового документу з системи «Резерв+»; - посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 ; - посвідчення волонтера №ВУ22-001; - декларації про перелік товарів, що визначаються гуманітарною допомогою (від 23.09.2023, 08.12.2023, 19.12.2023, 24.12.2023, 21.03.2024, 13.05.2024, 14.07.2024); - акти приймання-передачі гуманітарної (благодійної) допомоги від 26.09.2023, від 12.12.2023, 04.01.2024, 22.02.2024, 04.03.2024, 18.05.2024, 27.05.2024 (а.с. 16-50).

22.08.2024 Начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_7 прикордонного загону лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_3 , з причини: «Не підтверджена мета поїздки по системі «Шлях»» (а.с.9).

Не погоджуючись з вищезгаданим рішенням відповідача від 22.08.2024 щодо відмови у перетинанні державного кордону України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з врахуванням наступного.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710-VI).

Відповідно до статті 2 Закону №1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частинами третьою-п`ятою статті 2 Закону №1710-VI встановлено, що прикордонний контроль здійснюється щодо: 1) осіб, які перетинають державний кордон; 2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 6 Закону №1710 пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем (частина 4 статті 6 Закону №1710).

Частинами 1-2 статті 7 Закону №1710-VI передбачено, що паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Частиною 1 статті 14 Закону №1710-VI встановлено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» №3857-XII від 21.01.1994 (далі Закон №3857-XII) громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що частиною 1 статті 6 Закону № 3857-XII встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Визначені цією нормою підстави для тимчасового обмеження громадян у виїзді за межі території України є чинними за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію Указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

Одним із таких правових режимів є правовий режим воєнного стану, який введений в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану». В подальшому Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, 573/2022 від 12.08.2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 №451/2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Відповідно до статтей 1 і 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII), в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Отже, право особи на вільний перетин державного кордону України згідно з положеннями Конституції України та вищенаведених законодавчих норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану та оголошення загальної мобілізації.

Загальний порядок перетину державного кордону України визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (далі Правила).

Пунктом 2 Правил визначено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до пункту 2-8 Правил у разі введення в Україні воєнного стану пропуск водіїв, що здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Рішення про виїзд за межі України водіїв, що здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, приймається Мінінфраструктури або обласними, Київською міською військовими адміністраціями за наявності відповідного обґрунтування щодо обсягів вантажів та кількості транспортних засобів, необхідних для їх перевезення, у листах від будь-якого з таких органів, підприємств, установ, організацій, закладів: військових, правоохоронних органів; військових адміністрацій; медичних закладів; відправників чи отримувачів гуманітарної допомоги.

Рішення про виїзд за межі України, яке дає можливість перетину державного кордону, приймається на строк не більше шести місяців.

Мінінфраструктури або обласні, Київська міська військові адміністрації надсилають до Адміністрації Держприкордонслужби рішення про виїзд за межі України зазначених в абзаці першому цього пункту осіб для врахування під час їх виїзду за межі України.

Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, можуть безперервно перебувати за кордоном не більше 30 календарних днів з дня перетину державного кордону.

У разі перевищення строків перебування осіб за кордоном та/або зміни мети виїзду за кордон, що встановлені цим пунктом, Мінінфраструктури та військові адміністрації скасовують своє рішення про виїзд за межі України відповідних осіб протягом семи робочих днів з моменту встановлення фактів зазначених порушень.

У разі непідтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону №1710-VI.

Також пунктом 12 Правил визначено що для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень. Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що особи (водії), що здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану за умови наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Тобто, підтвердженням права на перетинання державного кордону на виїзд з України чоловіків-водіїв, волонтерів є саме сукупність таких умов: наявність відповідного рішення про виїзд за межі України; наявність інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

З матеріалів справи видно та не заперечується сторонами по справі, що позивач є особою призовного віку та мав намір перетнути державний кордон на виїзд з України як водій, що здійснює перевезення вантажів гуманітарної допомоги, тобто на підставі п. 2-8 Правил.

У абзацах 1-3 пункту 12 Правил визначено, що для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень.

Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє.

У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Вищенаведені положення Правил кореспондують також з приписами ч.ч. 1-3 ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль».

Так, з матеріалів справи видно, що для перетину кордону позивач, зокрема, надав: паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 ; наказ Волинської обласної військової адміністрації від 16.08.2024 №200 до наказу додано додаток щодо водія ОСОБА_1 ; лист командира 8 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону НОМЕР_4 ОМБ імені Чорних Запорожців (в/ч НОМЕР_5 ) ОСОБА_4 (вих. №2008-24/2 від 20.08.2024); лист Чесько - Українського фонду солідарності (вих. 0808/21-1 від 08.08.2024); виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з інформацією щодо Благодійної організації «Міжнародний фонд «Відродження України» ; виписка з Єдиного реєстру отримувачів гуманітарної допомоги з інформацією щодо Благодійної організації «Міжнародний фонд «Відродження України»; роздкурівка військово-облікового документу з системи «Резерв+»; посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 ; посвідчення волонтера № НОМЕР_8 ; декларації про перелік товарів, що визначаються гуманітарною допомогою (від 23.09.2023, 08.12.2023, 19.12.2023, 24.12.2023, 21.03.2024, 13.05.2024, 14.07.2024); акти приймання-передачі гуманітарної (благодійної) допомоги від 26.09.2023, від 12.12.2023, 04.01.2024, 22.02.2024, 04.03.2024, 18.05.2024, 27.05.2024.

Також начальником Волинської обласної військової адміністрації прийнято наказ від 16.08.2024 №200 «Про виїзд за межі України», відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», «Про місцеві державні адміністрації», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №68/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №68/2022 «Про утворення військових адміністрацій», від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», пункту 2-8 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 (зі змінами внесеними постановою КМУ від 20.05.2022 №615), на підставі листів органів, підприємств, установ, організацій, закладів, з метою забезпечення виїзду водіїв, що здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних сил України , інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, яким, зокрема, наказано: « 1. Надати право на виїзд за межі України водіям згідно зі списком, що додається. 2. Установити, що цей наказ дає можливість перетину державного кордону у строк 14 календарних днів. 3. Рекомендую Адміністрації Держприкордонслужби у разі перевищення строку перебування осіб за кордоном та/аб зміни мети виїзду за кордон , зазначених у списку до цього наказу, терміново повідомляти обласну військову адміністрацію для скасування наказу про виїзд за межі України відповідних осіб.»

До наказу додано список водіїв для виїзду за межі України, , і до цього переліку включений позивач.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що наказ начальника Волинської обласної військової адміністрації від 16.08.2024 №200 є рішенням уповноваженого органу в розумінні п.2-8 Правил, а тому мав бути врахований посадовими особами відповідача при розгляді питання можливості перетину позивачем державного кордону. Незважаючи на зазначене, посадові особи відповідача вказане рішення та інші документи позивача не врахували та безпідставно відмовили позивачу у перетині державного кордону на підставі п.2-8 Правил.

Тобто, 22.08.2024 у позивача дійсно були наявні документи, що слугувати підтвердженням для права перетину ним державного кордону України.

При цьому, судом вірно зазначено та враховано, що рішення відповідача про відмову позивачу у перетині державного кордону, є індивідуально-правовим актом, який впливає та права, свободи та інтереси, як позивача, так і БО «Міжнародний Фонд «Відродження України», а тому має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 КАС України.

Обґрунтованість такого рішення, в силу ст.2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

Зі змісту оскарженого рішення від 22.08.2024 року про відмову в перетині державного кордону України видно, що воно прийнято на підставі ст..14 Закону України «Про прикордонний контроль», з причини: «Не підтверджена мета поїздки по системі «Шлях»»

Тобто у оскарженому рішенні відповідача є лише посилання на норми чинного законодавства та викладене загальне формулювання про відсутність підстав на право перетинання державного кордону, без зазначення конкретних причин, які зумовили відмову у пропуску через державний кордон, як наприклад: недостатність чи дефектність якогось конкретного документу, повідомлення позивачам інформації про себе та/або мету своєї поїздки, яка не відповідає наданим позивачем документам, тощо.

Суд звертає увагу на те, що останнім абзацом п.2-8 Правил передбачено, що у разі непідтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною 1 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Наведені положення Закону вимагають, щоб рішення про відмову у перетинанні державного кордону на підставі п.2-8 Правил було обґрунтованим та містило опис конкретних причин для такої відмови. Зазначення в рішенні про відмову у перетинанні державного кордону конкретних причин для такої відмови необхідно для того, щоб особа, якій було відмовлено у перетині кордону, мала б можливість відповідним чином скорегувати свою правову поведінку з метою недопущення таких порушень в майбутньому.

Однак зміст спірного рішення відповідача від 22.08.2024 не дає можливості чітко з`ясувати, в чому саме полягають причини для відмови позивачу у перетині державного кордону.

Відсутність у спірному рішенні відповідача та у заявах по суті справи будь-якого обґрунтування відхилення наданих позивачем документів та не зазначення того, які саме необхідні документи не зміг надати позивач на паспортний контроль дає підстави для висновку про неправомірність спірного рішення відповідача внаслідок його необґрунтованості та невмотивованості, що, в свою чергу, надає суду підстави для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування цього рішення відповідача.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року в адміністративній справі №460/11841/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправним та скасування рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді І. І. Запотічний
Н. В. Ільчишин