Справа № 560/11456/25
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/11456/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

26 листопада 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Пращерук М. О.,

представника позивача: Волошиної І.В.

представника відповідача: Богуславського Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ військової частини ВЧ НОМЕР_1 від 31.08.2024 №248, згідно з яким ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, знятий з усіх видів забезпечення, та йому припинено виплати з 31.08.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно винесено спірний наказ, яким визнано позивача таким, що самовільно залишив військову частину, та, як наслідок, позбавлено виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, тому позивач звернувся до суду.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників учасників справи, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 19.05.2022 №139 старший солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу Військової частини, де у період 2022-20025 роки проходив військову службу.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.08.2024 №248 ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, знято з усіх видів забезпечення та йому припинено виплати з 31.08.2024.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 29.01.2025 №29 ОСОБА_1 вважається таким, що повернувся після самовільно залишення військової частини, зарахований на всі види забезпечення з 29.01.2025.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 30.01.2025 №29 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення з 30.01.2025 у зв`язку з вибуттям до нового місця служби до ВЧ НОМЕР_2 .

За серпень 2024 року ОСОБА_1 було нараховане грошове забезпечення у розмірі 106377,36 гривень, яке не виплачено після повернення до місця служби.

Позивач вважає, що наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.08.2024 №248 в частині щодо ОСОБА_1 (вважати його таким, що самовільно залишив військову частину, зняти з усіх видів забезпечення та припинити виплати з 31.08.2024) є незаконним, оскільки відповідачем протиправно винесено спірний наказ, яким визнано позивача таким, що самовільно залишив військову частину, та, як наслідок, позбавлено виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, тому позивач звернувся до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017р. №704 (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 8 Постанови №704, умови виплати грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу (п.4).

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №2232-XII, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Відповідно до п.144-1 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно з п.144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За приписами п.144-3 Положення №1153/2008 звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу. Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Відповідно до п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 (далі Порядок №260), грошове забезпечення не виплачується: …за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки…. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

При цьому, п.144-6 Положення №1153/2008 встановлено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Отже, підставою для призупинення виплати грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця може бути самовільне залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, і таке призупинення, з урахуванням п.15 розділу І Порядку №260, здійснюється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV.

Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Відповідно до ст.40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.

Самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.

При цьому, самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу - це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.

Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.

Не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.

Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.

Судом встановлено, що у даному випадку підставою для видання спірного наказу та призупинення нарахування і виплати позивачеві грошового забезпечення за період з серпня 2024 року по грудень 2024 року став той факт, що згідно з виданим спірним наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2024 №248 ОСОБА_1 вважався таким, що 30.08.2024 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та був виключений з усіх видів забезпечення військової частини - з 31.08.2024 р. (а.с.35).

Так, у Доповіді по факту самовільного залишення частини під час виконання бойових завдань військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 , зокрема, зазначено, що попередньо встановлено: 30.08.2024 року від тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 мінометної батареї Військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 надійшов рапорт від 30.08.2025 року №3424 про те, що 30.08.2024 року під час вечірньої перевірки наявності особового складу 2 мінометної батареї Військової частини НОМЕР_1 в місці тимчасового розташування в АДРЕСА_1 було виявлено факт самовільного залишення військової частини старшим навідником 1 мінометного взводу 2 мінометної батареї Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 .. Пошукові заходи результату не дали. На даний час місце знаходження невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає (а.с.39)

При цьому, позивачем не надано суду доказів на підтвердження законності залишення ОСОБА_1 місця служби, зокрема, того, що позивач звертався до відповідача із рапортом, заявою тощо.

Відповідно до копії долученого до відзиву на позовну заяву Витягу ЄРДР 20.01.2025 зареєстровано кримінальне провадження №0003116 за ч.5 ст.407 КК України. Відповідно до короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, до ТУ ДБР у місті Краматорську надійшло повідомлення військової частини НОМЕР_1 згідно з яким 30.08.2024, старший навідник 1 мінометного взводу 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , призваний на військову службу 20.04.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 30.08.2024 року самовільно залишив місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та до теперішнього часу його місцезнаходження невідоме.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на спростування обставин самовільного, поза встановленим законом порядком, залишення місця служби. Отже, на дату видання командиром Військової частини НОМЕР_1 наказу від 31.08.2024 №248 у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, тому цим наказом до позивача правомірно застосовані правові наслідки у вигляді зняття позивача з усіх видів забезпечення військової частини - 31.08.2024 року.

Спірний наказ прийнятий відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно, відсутні і законні підстави зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві грошового забезпечення за спірний період.

Оцінюючи доводи апелянта про те, що докази самовільного залишення Військової частини відсутні, тому й відсутні підстави для припинення виплат, колегія суддів вважає такі необгрунтованими, оскільки прийняття наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.08.2024 №248 зумовлено надходженням від військової частини відомостей про самовільне залишення військової частини позивачем, зокрема рапорту від 30.08.2024 (а.с.38) та доповіді по факту самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 від 30 верпня 2024 року № 4558 (а.с.39-40). Суд зазначає, що будь-яких доказів на спростування фактів самовільного залишення місця розташування підрозділу або доказів поважності відсутності на службі позивачем до суду не надано, та з наданих доказів судом не встановлено.

Зважаючи на встановлення в ході службового розслідування самовільного залишення позивачем місця розташування підрозділу, порушення позивачем положень Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду судом справи, останньому правомірно припинено виплату грошового забезпечення.

Таким чином, є обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що на підставі п.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2024 №248, позивачу правомірно з 31.08.2024 припинено виплату грошового забезпечення, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 Закону №2011-ХІІ та Порядку № 260.

За положеннями частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, рішення прийнято з дотриманням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують. Підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 грудня 2025 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Шидловський В.Б.