Справа № 440/10838/25
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2025-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/10838/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Лазебної А.В.

та представників сторін:

від позивача Кобець О.С.,

від відповідачів: Бушуєва О.Р., Согутовська О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області, Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів.

Суд, -

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позовних вимог та їх обґрунтування.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивачка, ФОП ОСОБА_1 ) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також ГУ ДПС у Полтавській області), ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, у якому просила:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.06.2025 № 5;

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 09.07.2025 № 0-2122.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неправомірність спірного податкового повідомлення-рішення, яким до позивачки застосовані штрафні (фінансові) санкції за порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Позивачка стверджувала, що нею у повній мірі дотримані вимоги чинного законодавства щодо проведення розрахунків через програмний реєстратор розрахункових операцій.

2. Позиція відповідачів.

Відповідачі позовні вимоги не визнали.

Представник ГУ ДПС у Полтавській області у відзиві на позов просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /т. 1, а.с. 191-197/. Свою позицію мотивував посиланням на висновки, наведені в акті від 28.04.2025 №35168/Ж5/26/15/07/, складеному ГУ ДПС у м. Києві за результатами фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за місцем фактичного провадження діяльності ( АДРЕСА_1 ).

Представник ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі у відзиві на позов наполягав на безпідставності позовних вимог, зазначивши, що податкова вимога від 09.07.2025 № 0-2122 сформована в автоматичному порядку на підставі даних ІКП ФОП ОСОБА_1 /т. 1, а.с. 213-215/.

3. Процесуальні дії у справі, заяви учасників справи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження /т. 1, а.с. 185/.

07.10.2025 до суду надійшла відповідь на відзив /т. 2, а.с. 12-17/, у якій представник позивачки звертав увагу на те, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 02.07.2025 у справі №757/25166/25-п ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 170 гривень. З урахуванням наведеного, представник позивачки вважав, що у спірних відносинах має місце подвійне притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів з 11 жовтня 2025 року.

У підготовчому засіданні 14.10.2025 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судових засіданнях 23.10.2025 та 06.11.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а представники відповідачів - проти позову заперечували, наполягали на відмові у задоволенні позовних вимог.

Обставини справи

ОСОБА_1 у визначеному законом порядку зареєстрована як фізична особа - підприємець, перебуває на обліку в органах державної податкової служби як платник податків, що не оспорюється сторонами.

ГУ ДПС у м. Києві відповідно до пп. 80.2.2, 80.2.3, 80.2.4 п. 80.2 ст. 80, пп. 69.27 п. 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, Закону України від 06.10.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Закону України від 21.06.2012 №5007-VI "Про ціни та ціноутворення", на підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 13.03.2025 №1900-П, додатку №293 до наказу ГУ ДПС у м. Києві від 13.03.2025 №1900-П "Про проведення фактичних перевірок" та направлень від 21.04.2025 №11083/26-15-07-07-03, №11092/26-15-07-07-03 з метою перевірки дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: АДРЕСА_1 .

Перед початком фактичної перевірки продавцю - особі, що проводила розрахунок ОСОБА_2 пред`явлено направлення на проведення фактичної перевірки, службові посвідчення та вручено копію наказу про проведення фактичної перевірки, про що свідчать відповідні записи у направленнях на проведення фактичної перевірки /т. 1, а.с. 207, 208, у т.ч. зі звороту/.

Результати фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 оформлені актом від 28.04.2025 №35168/Ж5/26/15/07/ /т. 1, а.с. 199-201/, у висновку якого встановлено порушення, зокрема: п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06.10.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" щодо проведення розрахункових операцій без застосування зареєстрованого фіскальним сервером контролюючого органу ПРРО та без видачі відповідних розрахункових документів встановленої форми та змісту на загальну суму 7664797,69 грн, у тому числі: вчинено вперше - 73028,00 грн, повторно - 7591769,69 грн.

На підставі висновків фактичної перевірки ГУ ДПС у Полтавській області 06.06.2025 складено податкове повідомлення-рішення №5, яким до ФОП ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 17, пункту 15 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України від 06.10.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3814141,85 грн /т. 1, а.с. 175-176/.

09.07.2025 ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі сформовано податкову вимогу №0-2122, якою повідомлено ФОП ОСОБА_1 про наявність у неї станом на 07.07.2025 податкового боргу у розмірі 3814141,85 грн /т. 1, а.с. 177/.

Позивачка не погодилась із зазначеними вище рішеннями та оскаржила їх до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перелік та компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено Податковим кодексом України (надалі - ПК України). Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику /пункт 1.1 статті 1 ПК України/.

Зокрема, як визначено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

А відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 цієї статті, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України, відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України від 06.10.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (надалі - Закон №265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Статтею 2 Закону №265/95-ВР визначено, що у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні:

реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для виконання платіжних операцій. До реєстраторів розрахункових операцій належать: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо;

розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця. Для цілей цього Закону розрахунки при організації та проведенні азартних ігор є розрахунковими операціями;

розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну;

місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо;

електронний розрахунковий документ - це:

а) документ, створений реєстратором розрахункових операцій, який переведено у фіскальний режим роботи, у момент проведення розрахункової операції, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити розрахункового документа за встановленою формою;

б) документ, створений програмним реєстратором розрахункових операцій у момент проведення розрахункової операції та зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу із присвоєнням йому фіскального номера фіскальним сервером контролюючого органу або присвоєнням йому фіскального номера із діапазону номерів, сформованих фіскальним сервером, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити розрахункового документа за встановленою формою.

Згідно до вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР визначено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) за кожне наступне вчинене порушення.

Водночас пунктом 15 розділу ІІ "Перехідні положення" Закону №265/95-ВР визначено, що у період з 1 серпня 2023 року по 31 липня 2025 року, але не пізніше ніж до дати припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, що здійснюють діяльність з продажу товарів (крім підакцизних товарів, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) або надають послуги, фінансова відповідальність за проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, невидачу (у паперовій та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання застосовується у таких розмірах: 25 відсотків вартості проданих з порушенням, встановленим цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 50 відсотків вартості проданих з порушенням, встановленим цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі позивачка оспорює правомірність податкового повідомлення-рішення контролюючого органу, за яким до неї застосовані штрафні (фінансові) санкції за порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку /частина друга статті 2 КАС України/.

За змістом наведених вище вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) розрахунковий документ встановленої форми та змісту, що підтверджує виконання розрахункової операції.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2025 у справі №120/11036/23 зазначив, що пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а третій з пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.

Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.

У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.

Суд встановив, що підставою для застосування до позивачки штрафних (фінансових) санкцій слугував висновок ГУ ДПС у м. Києві про недотримання ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, що полягало в такому.

Перевіркою кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 встановлено факт здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 у сфері діяльності ресторанів та надання послуг мобільного харчування в готівковій та безготівковій формі.

Перед початком перевірки кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 проведено контрольну-розрахункову операцію з придбання кави ручного заварювання 200 мл., по ціні реалізації 105,00 грн за безготівковий розрахунок, яку бариста ОСОБА_2 провела без застосування належним чином зареєстрованого фіскальним сервером контролюючого органу програмного реєстратора розрахункових операцій, без створення у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.

У своїх поясненнях /т. 1, а.с. 211/ ОСОБА_2 пояснила алгоритм застосування ПРРО та фіскалізацію розрахункових операцій з реалізації продуктів харчування у кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ": закриваємо за день суму розрахунків по терміналу, чек бокс по ФОП ОСОБА_1 ; фіскалізація проводиться в кінці робочої зміни.

Вказаний у поясненнях ОСОБА_2 алгоритм фіскалізації знайшов своє підтвердження і у поданій до контролюючого органу звітності щодо застосування ПРРО (чеки ПРРО; Х-звіти ПРРО за період з 01.11.2024 по 21.04.2025), відповідно до яких фіскалізація розрахункових операцій проходить у кінці робочої зміни, загальною сумою та у більшості по неіснуючій у меню позиції - "дорого багато", ціна реалізації за одиницю - 3000,00 грн, чим порушено вимогу пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

Так, на підставі наданих до перевірки пояснень, документів, що належать до предмету перевірки та наявної податкової інформації в СОД РРО, перевіркою встановлено факт проведення розрахункових операцій без застосування зареєстрованого фіскальним сервером контролюючого органу ПРРО на суму 105,00 грн та без видачі відповідних розрахункових документів встановленої форми та змісту загалом у розмірі 7664797,69 грн.

Факт вчинення позивачкою вищеописаного порушення підтверджений даними СОД РРО, що залучені до матеріалів справи /т. 2, а.с. 35-70/ та не спростовані у ході розгляду справи.

Щодо підстав проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , суд встановив такі обставини.

Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

За змістом наведених норм, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови наявності у контролюючого органу інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків податкової дисципліни у сферах здійснення розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Суд встановив, що фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 призначено з підстави, передбаченої підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80, про що зазначено у наказі ГУ ДПС у м. Києві від 13.03.2025 №1900-П /т. 1, а.с. 207/.

При цьому в якості підстави для призначення перевірки зазначено посилання на доповідну записку управління фактичних перевірок від 13.03.2025 №613/26-15-07-07-00-12 /т. 1, а.с. 207/.

Згадана доповідна записка у розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України є інформацією, яка дає підстави для призначення та проведення фактичної перевірки.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024).

Щодо правомірності вручення направлень на проведення фактичної перевірки баристі ОСОБА_2 суд зауважує, що відповідно до пункту 80.7 статті 80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

За приписами пункту 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Положеннями пункту 81.1 статті 81 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

За обставин справи, що розглядається, суд встановив, що копію наказу про проведення фактичної перевірки було вручено баристі Баско І.С., про що вона поставила свій підпис у направленні на перевірку /т. 1, а.с. 208, у т.ч. зі звороту/.

ОСОБА_2 до початку перевірки пред`явлено службові посвідчення посадових осіб ГУ ДПС у м. Києві та направлення на перевірку від 21.04.2025 №№ 11083/26-15-07-07-03, 11092/26-15-07-07-03, що вона підтвердила своїми підписами у направленнях.

Крім того, відповідно до наданих ОСОБА_2 письмових пояснень зазначена особа підтвердила, що з липня 2022 року працює баристою у ФОП ОСОБА_1 та є особою, яка здійснює розрахункові операції /т. 1, а.с. 210, 211/.

Наведене вище свідчить про те, що ОСОБА_2 на дату проведення перевірки була особою, яка фактично проводила розрахункові операції у кафе, що належить ФОП ОСОБА_1 . Доказів, які б спростовували зазначені обставини (як-то пояснення ОСОБА_2 тощо) суду надано не було.

За вищевикладених обставин суд визнає недоведеними доводи представника позивачки про відсутність підстав та недотримання ГУ ДПС у м. Києві порядку проведення фактичної перевірки.

Щодо доводів представника позивачки про безпідставність врахування інформації з СОД РРО під час проведення фактичної перевірки, суд враховує такі обставини.

За приписами пункту 74.1 статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є державною власністю.

Система захисту податкової інформації, що зберігається в базах даних Інформаційних систем, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, в порядку інформаційної взаємодії відповідно до пункту 41.2 статті 41 цього Кодексу.

Перелік Інформаційних систем визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Відповідно до пункт 74.3 статті 74 ПК України, зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики.

Положеннями статті 83 ПК України встановлено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи; мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.

Наказом Міністерства фінансів України від 05.08.2020 №477 затверджено Порядок функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (далі Порядок).

Згідно пунктів 1, 2, 3, 4, 7 розділу ІІ даного Порядку, СОД РРО інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних РРО та ПРРО (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених РРО та ПРРО), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.

СОД РРО розташована в ДПС та використовується в межах повноважень посадовими особами органів ДПС для виконання завдань та функцій, визначених Податковим кодексом України.

СОД РРО складається із сервера додатків та бази даних.

СОД РРО забезпечує: 1) функціонування у цілодобовому режимі; 2) інтеграцію та обмін даними з фіскальним сервером контролюючого органу та іншими інформаційними системами ДПС; 3) обробку даних, отриманих від Системи збору і зберігання даних РРО, побудованої за технологією Національного банку, та від фіскального сервера контролюючого органу; 4) збереження даних про реєстрацію, перереєстрацію, скасування реєстрації РРО/ПРРО; 5) збереження документів: створених РРО, що переведені у фіскальний режим роботи; створених ПРРО, що зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу, або створених в режимі офлайн з присвоєними ПРРО фіскальними номерами з діапазону номерів, сформованих фіскальним сервером контролюючого органу, та переданих до фіскального сервера контролюючого органу після завершення режиму офлайн у порядку, встановленому статтею 7 Закону; 6) можливість надання через Електронний кабінет, що функціонує відповідно до статті 42-1 розділу II Податкового кодексу України, даних про розрахунковий документ на запит покупця (споживача).

Доступ будь-яких компонентів до бази даних СОД РРО здійснюється виключно через сервер додатків.

Таким чином, інформація, яка зберігається в СОД РРО відображає всі дані про проведені розрахункові операції та реквізити фіскального чека.

Аналіз наведених норм податкового законодавства свідчить про те, що використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема інформація: про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі щодо електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів через інформаційну систему СОД РРО, у вигляді електронного розрахункового (фіскального) документа (чека, звіту), є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків.

При цьому використання такої інформації є належною реалізацією контролюючим органом податкового контролю, як необхідний комплекс заходів, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки.

Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.09.2024 у справі №280/6832/23, від 07.08.2025 у справі №280/6835/23 та врахований судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

Отож податковий орган під час проведення фактичної перевірки мав правову можливість використовувати податкову інформацію, яка міститься в СОД РРО, внаслідок чого доводи представника позивача про безпідставність використання такої інформації суд визнає помилковими.

Щодо не проведення розрахункової операції через РРО та невидачі розрахункового документа встановленої форми на суму покупки у розмірі 105,00 грн до початку проведення фактичної перевірки суд встановив, що наданий баристою ОСОБА_2 документ /т. 1, а.с. 202 - зі звороту/ не є фіскальним чеком, тобто не є розрахунковим документом встановлених змісту та форми, що свідчить про недотримання вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

Щодо правомірності застосування штрафних (фінансових) санкцій за повторне порушення суд враховує такі обставини.

Відповідно до пунктів 109.1, 109.2 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 113.3 пункту 113 ПК України, у разі вчинення платником податків двох або більше порушень іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.

За обставин справи, що розглядається, до позивачки застосовані штрафні санкції, передбачені пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР.

Положення профільного Закону №265/95-ВР є спеціальними нормами щодо тлумачення сутності здійснюваних операцій та їх подальшої кваліфікації.

Зокрема, стаття 2 Закону №265/95-ВР чітко визначає поняття розрахункової операції, розрахункового документу та вбудованого електронного контрольно-касового реєстратора, а також встановлення належного виконання кожного з обов`язків, встановлених статтею 3 цього Закону.

З огляду на об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкта, суб`єктивну сторону кожного конкретного правопорушення вони є закінченими з моменту (не) проведення розрахункової операції тощо.

За першу з таких операцій потрібно застосовувати штраф як за порушення, вчинене вперше, а за кожну наступну - як за повторне (у підвищеному розмірі). Наведене слідує із змісту статті 17 Закону №265/95-ВР.

Тотожний правий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 06.02.2025 у справі №120/11036/23.

Таким чином, розмір фінансових санкцій у даному випадку слід визначати з урахуванням кількості разів допущених правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

Наведений висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 22.02.2022 у справі №640/4426/19.

Водночас суд враховує, що у спірних відносинах сума штрафних (фінансових) санкцій розрахована з дотриманням приписів пункту 15 розділу ІІ "Перехідні положення" Закону №265/95-ВР, якими передбачено зменшений розмір штрафних (фінансових) санкцій за порушення, вчинені у період з 1 серпня 2023 року по 31 липня 2025 року, а саме: 25 відсотків вартості проданих з порушенням, встановленим цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 50 відсотків вартості проданих з порушенням, встановленим цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

З урахуванням наведеного, суд визнав безпідставними доводи представника позивача про непропорційність розміру застосованих спірним податковим повідомленням-рішенням штрафних (фінансових) санкцій до ФОП ОСОБА_1 .

Щодо посилань представника позивача на постанову Печерського районного суду м. Києва від 02.07.2025 у справі №757/25166/25-п, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 170 гривень, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Суд зауважує, що адміністративна відповідальність за частиною першою статті 155-1 КУпАП та фінансова відповідальність за пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР є різними видами відповідальності, внаслідок чого у спірних відносинах немає підстав для висновку про повторне притягнення позивачки до одного й того ж виду відповідальності.

Посилання представника позивача на постанову Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.12.2020 у справі №260/1743/19 суд визнає помилковими, оскільки у згаданій справі спір виник щодо притягнення фізичної особи - підприємця до фінансової відповідальності за статтею 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто відповідні висновки не є релевантними цьому спору.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Позивачка та її представник у ході розгляду справи не спростували доводи податкового органу про вчинення ФОП ОСОБА_1 порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

Натомість даними, здобутими податковим органом у ході проведення податкової перевірки, а також отриманими у процесі збору податкової інформації (бази даних СОД РРО), підтверджено вчинення ФОП ОСОБА_1 порушення вимог закону, за які позивачку правомірно притягнуто до фінансової відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 з урахуванням приписів пункту 15 розділу ІІ "Перехідні положення" Закону №265/95-ВР.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 06.06.2025 № 5.

Водночас щодо податкової вимоги від 09.07.2025 № 0-2122, суд звертає увагу на такі обставини.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з абзацом першим пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За змістом пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Суд враховує, що податкова вимога від 09.07.2025 № 0-2122 сформована ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі на суму грошового зобов`язання у розмірі 3814141,85 грн, донарахованого ФОП ОСОБА_1 податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Полтавській області від 06.06.2025 № 5 /т. 1, а.с. 177/.

Однак, внаслідок оскарження податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 06.06.2025 № 5 до суду, визначена ним сума податкового (грошового) зобов`язання вважається неузгодженою, тоді як приписами статті 60 ПК України не передбачено відкликання податкової вимоги у такому випадку.

За наведених обставин, суд визнав за необхідне скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 09.07.2025 № 0-2122.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 частково.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 15140,00 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /т. 1, а.с. 182-183/.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позовної вимоги про скасування податкової вимоги ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 09.07.2025 № 0-2122 понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору належить розподілити шляхом стягнення на її користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі коштів у розмірі 1211,20 грн.

Також позивачка заявила до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 83568,40 грн.

Суд враховує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження понесених позивачкою у цій справі витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано копії: договору від 02.05.2025 №20/25 про надання правової допомоги, рахунка на оплату від 14.07.2025 №32 /т. 2, а.с. 24-26/, погодинного звіту про виконану роботу адвокатом, акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 06.11.2025 №62 /т. 2, а.с. 90-94/, квитанції до платіжної інструкції від 01.10.2025 /т. 2, а.с. 23/.

Статтею 19 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Виходячи з вищеописаних обставин справи, суд, оцінивши надані представником позивачки докази у їх сукупності, враховуючи запереченням відповідачами обґрунтованості розміру витрат ФОП ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, зважаючи на задоволення позовних вимог частково та беручи до уваги принципи обґрунтованості, співмірності й пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 3000,00 грн, які належить стягнути на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, оскільки саме останнім сформована податкова вимога, скасована судом за результатами розгляду цієї справи.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 134, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 09.07.2025 № 0-2122.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 06.06.2025 № 5 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) та 3000,00 грн (три тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ).

Відповідачі:

1) Головне управління ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192; вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014);

2) Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (код ЄДРПОУ ВП 43995495; пр-т Незалежності, 75, м. Херсон, Херсонська область, 73022).

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21 листопада 2025 року.

Суддя Олександр КУКОБА