Справа № 160/6849/25
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/6849/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 р. (суддя Озерянська С.І) в адміністративній справі №160/6849/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №93 від 24 січня 2025 р. про відмову у призначенні їй пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути її звернення від 16 січня 2025 р. із урахуванням відомостей, що містяться у трудовій книжки НОМЕР_1 , а також архівних довідках від 08 листопада 2022 р. № 1030 та № 1031, які видані Комунальною архівною установою «П`ятихатський Трудовий архів», а саме період роботи з 1987 по 1994 роки та зарахувати ці роки до страхового стажу.

В обгрунтування позовних вимог вказала, що звернулась із заявою про призначення пенсії за віком, але їй протиправно було відмовлено із посиланням на відсутність необхідного страхового стажу, у зв`язку із неможливістю зарахувати окремі періоди роботи, які не завірені підписом відповідальної особи та відтиском печатки організації.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Судом:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №93 від 24 січня 2025 р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язавно Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 07 травня 1987 р. по 01 лютого 1989 р., з 07 лютого 1989 р. по 21 липня 1992 р. та з 22 липня 1992 р. по 14 лютого 1994 р.;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 січня 2025 р. із урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів роботи з 07 травня 1987 р. по 01 лютого 1989 р., з

07 лютого 1989 р. по 21 липня 1992 р. та з 22 липня 1992 р. по 14 лютого 1994 р.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії за віком. Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25 жовтня 1982 р. до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 07 травня 1987 р. по 01 лютого 1989 р. та з 07 лютого 1989 р. по 21 липня 1992 р. та з 22 липня 1992 р. по 14 лютого 1994 р. - записи про звільнення не завірено підписом відповідальної особи та відтиском печатки організації, чим порушено п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 р. № 162.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.

ОСОБА_1 16 січня 2025 р. звернулась із заявою про призначення пенсії за віком, яку розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та прийнято рішення № 93 від 24 січня 2025 р., яким відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. У рішенні зазначено, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25 жовтня 1982 р. до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 07 травня 1987 р. по 01 лютого 1989 р. та з 07 лютого 1989 р. по 21 липня 1992 р. та з 22 липня 1992 р. по 14 лютого 1994 р., оскільки записи про звільнення не завірено підписом відповідальної особи та відтиском печатки організації, чим порушено пункт 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 р. №162. Також, до страхового стажу не враховано період роботи (1987- 1991) згідно архівної довідки про заробітну плату №1030 від 08 листопада 2022 р., в якій зазначено "ім?я та по батькові" частково.

Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка позивачки дійсно містить записи про періоди її роботи, здійсненні із порушеннями, однак відповідальність за введення трудових книжок несе роботодавець, а не працівник. Підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки. Також вказано, що спірні періоди роботи позивачки підтверджено архівними довідками про нараховану заробітну плату.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, з набранням чинності 01 січня 2004 р. Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" введено поняття "страховий стаж", до цього стаж вважався трудовим. До страхового стажу зараховуються періоди, за які були сплачені страхові внески. При цьому до страхового стажу прирівнюється і весь трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 р.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 - 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 р., за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 р. № 162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 р. визначено, що у разі звільнення працівника, всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Записи наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25 жовтня 1982 р. підтверджують роботу ОСОБА_1 в період з 07 травня 1987 р. по 01 лютого 1989 р. (записи №3 - 5), з 07 лютого 1989 р. по 21 липня 1992 р. (записи №6,7), з 22 липня 1992 р. по 14 лютого 1994 р. (записи №8-10).

Судом апеляційної інстанції, дослідивши записи трудової книжки встановлено порушення порядку її заповнення, а саме: записи №3,4 - не містять підпису уповноваженої особи та відбитку печатки; запис №5 - не містить підпису уповноваженої особи; запис №6 - не містить підпису уповноваженої особи та відбитку печатки; запис №7 - не містить підпису уповноваженої особи; записи №8,9,10 - не містять підпису уповноваженої особи та відбитку печатки.

З цього приводу слід зазначити, що Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018р. у справі №687/975/17 вказано, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, вищевказані недоліки трудової книжки не є такими, що впливають на суть записів про роботу позивача.

Спірні періоди роботи позивачки підтверджено також і наявними в матеріалах справи копіями архівних довідок про нараховану заробітну плату №1030, №1031 від 08 листопада 2022р. Щодо зазначення в довідках "ім?я та по батькові" позивачки частково, то це також не впливає на суть вказаних в них даних.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення відповідача №93 від 24 січня 2025 р. та наявності підстав для його скасування із визначенням відповідачу зобов`язання повторно розглянути заяву позивачки від 16 січня 2025 р. із зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи

з 07 травня 1987 р. по 01 лютого 1989 р., з 07 лютого 1989 р. по 21 липня 1992 р. та з 22 липня 1992 р. по 14 лютого 1994 р.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення, які визначені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, - відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 р. в адміністративній справі №160/6849/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 18 листопада 2025 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник