Справа № 520/1628/25
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 р.Справа № 520/1628/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСНЕТ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.06.25 року по справі № 520/1628/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСНЕТ"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "МАКСНЕТ" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Харківській області № 1 від 22.10.2024 на суму 4689225,15 грн, № 1 від 22.10.2024 на суму 3645542,50 грн, № 1 від 22.10.2024 на суму 1458217,00 грн.

- визнати протиправними та скасувати вимогу ГУ ДПС у Харківський області про сплату боргу (недоїмки) № Ю-1 від 22.10.2024 на суму 39625,30 грн.

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДПС у Харківський області №1 від 22.10.2024 на суму 8977,78 грн.

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Харківський області №1 від 22.10.2024.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій винесені на підставі висновків, які суперечать фактичним обставинам фінансово-господарської діяльності підприємства, не відповідають податковому законодавству і мають бути скасовані.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем ТОВ "Макснет" подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначеною, що у зв`язку з накопиченою заборгованістю за договором оренди між позивачем та ТОВ "Ланет Україна", позивач склав на ім`я останнього сім простих векселів за загальну суму 14582172,40 грн. з крайнім строком платежу 31.12.2020 та передав їх за відповідним актом. В подальшому, видані позивачем векселі були відчужені ТОВ "Ланет Україна" та набуті ТОВ "Лінком-300", станом на 2019 рік знаходились у власності ТОВ "Лінком-300" як повноправного векселетримача. Позивач вказує, що до тексту векселів не вносились зміни, ТОВ "Лінком-300" отримав його шляхом індосаменту, тобто ТОВ "Макснет" в даному випадку не погоджує вказану процедуру, а отже висновок податкового органу про необхідність збільшення доходу позивача в 4-му кварталі 2020 року на суму 14582172,40 грн. не відповідає фактичним обставина справи і протирічить нормам законодавства. Також зазначає, що в періоді, який охоплений податковою перевіркою (2019-2024), позивач за рішенням учасників проходив процедуру реорганізації, внаслідок якої в 2020 створено нове підприємство ТОВ "Сіа Нет" шляхом його виділу з ТОВ "Макснет". В подальшому, ТОВ "Сіа Нет" набуло повної цивільно-правової та адміністративної дієздатності і в належний спосіб прийняло на баланс передані в процесі виділу йому активи та зобов`язання. Позивач зазначає, що висновкок суду першої інстанції про безоплатну поставку запасів на суму 14582172,40 грн. від ТОВ "Макснет" на користь ТОВ "Сіа Нет" поза процедурою виділу не відповідає фактичним господарським операціям, відтак нарахування ПДВ в цій частині є безпідставним, як і подальше нарахування шштрафних санкцій. Також вказує, що судом першої інстанції проігноровані доводи позивача щодо документального підтвердження господарських операцій з фізичними особами підприємцями.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, податковим органом зазначено, що ТОВ "Макснет" не визначено суму протермінованої кредиторської заборгованості та не відображено суму 14582172,40 грн. у складі "Іншого операційного доходу", тобто не встановлено включення підприємством до складу доходу при визначенні фінансового результату у перевіряємий період сум за безнадійною кредиторською заборгованістю з ТОВ "Ланет Україна". Також вказує, що відсутність на балансі підприємства ТОВ "Макснет" у листопаді 2020 року ТМЦ на загальну суму 14582172,40 грн., яке передано, відповідно розподільчого балансу, іншому підприємству та є безоплатно переданим товаром, а отже зазначена операція підпадає під визначення об`єкта оподаткування ПДВ у сумі 2916434,00 грн., що передбачено п. 185 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України. При цьому, крім відсутності належного підтвердження фактичного правонаступництва та завершення процедури реорганізації у вигляді виділу, під час перевірки податковим органом встановлені ознаки фіктивності нового суб`єкта господарювання ТОВ "Сіа Нет", на користь якого відбулось відчуження активів. Також зазначає, що в порушення пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України, ПСБУ16 "Витрати" занижено по взаємодії з фізичними особами-підприємцями, оскільки позивач укладав договори з ФОП, які не мають найманих працівників. Це вказує про фіктивність або формальність господарських відносин з метою завищення витрат та заниження об`єкта оподаткування. Також відповідач зазначає, що апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, а позиція останнього побудована на припущеннях та не підтверджується жодним доказом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтвердженою, що ТОВ "Макснет" зареєстровано 16.11.2006 в ЄДР згідно свідоцтва про державну реєстрацію, запис №0030692, місце реєстрації м.Харків, вул. Наталії Ужвій, буд 72 кв. 165.

ГУ ДПС у Харківській області на підставі направлень від 02.09.2024 № 7409, 7410, 7411, 7412, 7413 та на підставі наказу ГУ ДПС у Харківській області, утвореного як відокремлений підрозділ ДПС України від 28.08.2024 № 3860-п "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "МАКСНЕТ" ()" з урахуванням наказу від 30.08.2024 № 3899-п "Про внесення змін до наказу ГУ ДПС у Харківській області від 28.08.2024 № 3860-п" відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 41.1 ст. 41, п. 61.1, п. 61.2 ст. 61, п.п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82, п.п. 69.22, п.п. 69.351 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ, п. 2 ч. 1 ст. 13, ч. 16 ст. 25 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зі змінами, у зв`язку з отриманням відомостей від державного реєстратора щодо виділу ТОВ "МАКСНЕТ" () проведена позапланова документальна перевірка ТОВ "МАКСНЕТ" за період діяльності з 01.10.2019 по 01.09.2024 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх, передбачених ПК України, податків та зборів, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.10.2019 по 01.09.2024 - з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки складено акт від 27.09.2024 № 45248/20-40-07-01-05/34633951 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСНЕТ" та винесено податкові повідомлення-рішення від 22.10.2024 №1, №01, №1, № 1, № 1 та вимогу від 22.10.2024 №Ю-1.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ "МАКСНЕТ":

- за податковим повідомленням-рішенням № 1 встановлено порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, занижено податок на прибуток всього у сумі 3787767,00 грн., в т.ч. по періодам: 4 квартал 2019 року в сумі 85028,00 грн., 1 квартал 2020 року в сумі 133881,00 грн., 2 квартал 2020 року в сумі 83228,00 грн., 3 квартал 2020 року в сумі 74239,00 грн., 4 квартал 2020 року в сумі 2735708,00 грн., 1 квартал 2021 року в сумі 118327,00 грн., 2 квартал 2021 року в сумі 88493,00 грн., 3 квартал 2021 року в сумі 114559,00 грн., 4 квартал 2021 року в сумі 127723,00 грн, 1 квартал 2022 року в сумі 39869,00 грн., 3 квартал 2023 року в сумі 46144,00 грн., 4 квартал 2023 року в сумі 68282,00 грн., 1 квартал 2024 року в сумі 34572,00 грн., 2 квартал 2024 року в сумі 37714,00 грн.

- за податковим повідомленням-рішенням № 1 встановлено порушення п.п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 , п. 201.1, п. 201.10 ст. 201, п. 50.2. ПК України та п. 3 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 зі змінами та доповненнями платником податків занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 2926026,00 грн, в тому числі у наступних періодах: грудень 2019 року - 42,00 грн, січень 2020 року - 71,00 грн., лютий 2020 року - 85,00 грн., березень 2020 року - 74,00 грн., квітень 2020 року - 18,00 грн., травень 2020 року - 18,00 грн., серпень 2020 року - 133,00 грн., листопад 2020 року - 2916434,00 грн., травень 2021 року - 9,00 грн., січень 2022 року - 41,00 грн, лютий 2022 року - 2977,00 грн., березень 2022 року - 247,00 грн., квітень 2022 року - 63,00 грн., серпень 2023 року - 714,00 грн., вересень 2023 року - 636,00 грн., жовтень 2023 року - 2800,00 грн., листопад 2023 року 584,00 грн., грудень 2023 року - 417,00 грн., лютий 2023 року - 50,00 грн., липень 2024 року - 613,00 грн..

- за податковим повідомленням-рішенням № 1 встановлено порушення п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України.

Також, на підставі зазначеного акту перевірки, ГУ ДПС сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.10.2024 № Ю-1, винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.10.2024 № 1 та рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок від 22.10.2024 № 1 згідно вимог чинного законодавства, зокрема, з урахуванням п. 9, п. 921 розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення".

За наслідками адміністративного оскарження, рішеннями ДПС України від 24.12.2024 та від 07.01.2025, в задоволенні скарг ТОВ "Макснет" відмовлено та оскаржувані податкові повідомлення - рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій залишені без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Пунктом 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1. статті 44 Податкового кодексу України).

В силу підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ "Макснет" є провайдером телебачення та інтернету, який здійснює надання телекомунікаційних послуг на території м. Харкова.

Між ТОВ "Макснет" та ТОВ "Ланет Україна" укладено договір оренди майна (телекомунікаційних мереж) №0201-14/А13 від 02.01.2014. Орендовані телекомунікаційні мережі передані в користування ТОВ "Макснет" на підставі акту прийому-передачі орендованого майна від 02.01.2014.

30.11.2024 між ТОВ "Ланет Україна" та ТОВ "Макснет" укладено додаткову угоду про внесення змін до умов договору оренди майна №0201-14/А13 від 02.01.2014, якою передбачено можливість застосування вексельної форми розрахунків за договором; з моменту видачі векселів, грошові зобов`язання по договору оренди майна припиняються, і виникають грошові зобов`язання за векселями; моментом видачі векселів є їх передача ТОВ "Ланет Україна" за актом прийому -передачі.

На виконання вказаної додаткової угоди, ТОВ "Макснет" 29.12.2014 склав на ім`я ТОВ "Ланет Україна" прості векселі на загальну суму 14582172,40 грн. зі строком платежу 31.12.2020, а саме:

-АА2171471 на суму 2100000,00 грн.,

- АА2171472 на суму 2083167,49 грн.,

- АА2171473 на суму 2083167,49 грн.,

- АА2171474 на суму 2083167,49 грн.,

- АА2171475 на суму 2083167,49 грн.,

- АА2171476 на суму 2083167,49 грн.,

- АА2171477 на суму 2066334,95 грн.,

Як зазначає позивач, ТОВ "Макснет" отримав лист від ТОВ "Лінком-3000" №27/12/2019 від 27.12.2019, в якому повідомлено, що ТОВ "Лінком-3000" є новим власником виданих векселів та планує їх пред`явити до сплати у визначений векселями строк. На підставі вказаного листа, між ТОВ "Макснет" та ТОВ "Лінком-3000" проведена звірка заборгованостей станом на 31.12.2019.

Враховуючи наведене, позивач зазначає, що оскільки видані векселі, відчужені ТОВ "Ланет Україна" та набуті ТОВ "Лінком-3000", відтак з 2019 року останній є повноправним векселетримачем.

Щодо податкового повідомлення-рішення №1, яким встановлено порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, а саме занижено податок на прибуток всього у сумі 3787767,00 грн., в т.ч. по періодам: 4 квартал 2019 року в сумі 85028,00 грн., 1 квартал 2020 року в сумі 133881,00 грн., 2 квартал 2020 року в сумі 83228,00 грн., 3 квартал 2020 року в сумі 74239,00 грн., 4 квартал 2020 року в сумі 2735708,00 грн., 1 квартал 2021 року в сумі 118327,00 грн., 2 квартал 2021 року в сумі 88493,00 грн., 3 квартал 2021 року в сумі 114559,00 грн., 4 квартал 2021 року в сумі 127723,00 грн, 1 квартал 2022 року в сумі 39869,00 грн., 3 квартал 2023 року в сумі 46144,00 грн., 4 квартал 2023 року в сумі 68282,00 грн., 1 квартал 2024 року в сумі 34572,00 грн., 2 квартал 2024 року в сумі 37714,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, перевіркою повноти визначення задекларованих ТОВ "МАКСНЕТ" показників у рядку 01 Декларацій "дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку" за період з 01.10.2019 по 30.06.2024 встановлено їх заниження на загальну суму 14582172,00 грн. у тому числі за 2020 рік у сумі 14582172,00 грн..

Перевіркою ТОВ "МАКСНЕТ" встановлено факт наявності станом на початок перевіряємого періоду (01.10.2019) по рахунку 201 "Виробничі запаси" 7 бланків векселів, які фактично списані (за даними субрахунку 201 "Виробничі запаси") у червні 2020 року.

Листом №26/05/2020 від 26.05.2020 ТОВ "ЛІНКОМ-3000" повідомлено про згоду на переведення боргу за векселями в сумі 14582172,40 грн. на нове підприємство шляхом виділу з ТОВ "МАКСНЕТ".

Протоколом загальних зборів засновників ТОВ "Макснет" від 24.11.2020 розглянуто питання про вимоги кредиторів і прийнято рішення про проведення виділу шляхом переходу частини майна від ТОВ "Макснет" до нової юридичної особи ТОВ "СІА НЕТ" (). Зокрема передано пасиви на суму 14582,2 тис. грн в т. ч. кредиторська заборгованість за виданими векселями на суму 14582172,40 грн., що відображено в бухгалтерському обліку проведенням Дт 611 Кт 683.

ТОВ "Сіа Нет" () зареєстроване 24.11.2020 №000045695 та станом на момент проведення перевірки перебувало на обліку ГУ ДПС у м. Києві (Оболонський район м. Києва) єдина податкова та фінансова звітність надана за 2020 рік.

На наданих завірених бланках векселів відсутній запис про переведення векселів на ТОВ "Лінком-3000".

Відповідно до даних рахунку 71, 79 за ТОВ "Макснет" не встановлено включення підприємством до складу доходу при визначенні фінансового результату у перевіряємий період сум за безнадійною кредиторською заборгованістю з ТОВ "Ланет Україна", () (перейменовано на ТОВ "НЕТ-ТЕХНОЛОДЖИ") чим порушено П(С)БО 15 "Доходи", ст.1, ст. 4, ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996 ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України всього на суму 14582172,40 грн., в т.ч. за 2020 рік у сумі 14582172,40 грн..

З аналізу інших операційних витрат підприємства (р.2180 ф.2) встановлено, що у 1 кварталі 2020 року до складу витрат по рахунку 948 включено суму донарахованих податків та штрафних санкцій разом з пенею по податку на прибуток у розмірі 313800,75 грн. за результатами планової документальної виїзної перевірки за період з 01.04.2018 по 30.09.2019, що оформлено актом перевірки від 24.02.2020 №528/20-40-05-01-08/34633951.

Відповідачем зазначено, що в порушення прямих норм бухгалтерського обліку підприємством безпідставно віднесено до інших витрат підприємства суми нарахованих податкових зобов`язань за результатами документальної перевірки, що призвело до заниження фінансового результату господарської діяльності у 1 кварталі 2020 року на загальну суму 202149,00 грн. в порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України та п. 6, п. 20 стандарту бухгалтерського обліку 16 "Витрати" зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 зі змінами та доповненнями.

Так, відносини, пов`язані з обігом векселів в Україні, регулюються "Уніфікованим законом про переказний та простий векселі", що ратифікований Законом України від 06.07.1999 № 826-XIV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі".

Відповідно до статті 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, до простих векселів застосовуються такі самі положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо індосаменту, строку платежу, самого платежу, права регресу у разі неплатежу, платежу у порядку посередництва, копій, змін, позовної давності, неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків.

Згідно ч. 1 ст. 16 Уніфікованого закону, власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Частиною 1 ст. 11, ст. 13 Уніфікованого закону встановлено, що будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту. Індосамент повинен бути написаний на переказному векселі або на приєднаному до нього аркуші (алонжі) та повинен бути підписаний індосантом. Індосамент може не містити найменування особи, на користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта (бланковий індосамент). В останньому випадку для того, щоб мати чинність, індосамент повинен бути написаний на звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші (алонжі).

Відповідно до ст. 14 Уніфікованого закону, індосамент переносить всі права, що випливають з переказного векселя. Якщо індосамент є бланком, то держатель векселя може заповнити бланк або на своє ім`я, або на імя будь-якої іншої особи, реінсодувати вексель через бланковий індосамент або будь-який інший особі, передати вексель третій особі, не заповнюючи бланк і не вчиняючи індосаменту.

Статтею 15 Уніфікованого закону передбачено, що індосамент відповідає за акцепт і за платіж, якщо не обумовлене протилежне.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ "Лінком -3000" отримав прості векселі шляхом індосаменту, в свою чергу ТОВ "Макснет" не погоджує вказану процедуру, оскільки до них не вносились зміни.

Відповідно до ст. 194 ЦК України, цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвічує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного паперу (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папер, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінними папером іншим особам.

Як встановлено матеріалами справи, ТОВ "Лінком - 3000" листом №27/12/2019 від 27.12.2019 повідомлено позивача, що він є власником простих векселів в кількості 7 штук на загальну суму 14582172,40 грн., які ТОВ "Макснет" передало ТОВ "Ланет Україна" та повідомлено про намір пред`явити їх до погашення до 31.12.2020 включно та зазначено про необхідність підтвердження заборгованості за векселями та підписання акту звірки.

ТОВ "Макснет" проведена звірка заборгованості станом на 31.12.2019 та складено акт звірки взаємних розрахунків між позивачем та ТОВ "Лінком-3000", відповідно до якого заборгованість склала 14582172,40 грн.

Позивач зазначає, в обліку векселедавця видача векселя відображається як переведення кредиторської заборгованості зі звичайної товарної у форму вексельної та у відносинах з резидентом залежно від характеру заборгованості це відображається ДТ 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" КТ 621 "Короткострокові векселі. видані в національній валюті"; ДТ 631-Кт 551 "Довгострокові векселі, видані в національній валюті". Вказує, що субрахунок 551 застосовується тоді, коли строк платежу за векселем становить понад 12 місяців з дати балансу, але коли строк погашення стновить менше 12 місяців, заборгованість переводиться з довгострокової у короткострохову, при погашенні векселя субрахунок закривається.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості ТОВ "Макснет" по рахунку 511 за жовтень 2019-червень 2024 встановлено відображення в обліку наступних даних: рах. 511, вексель простий, сальдо на початок періоду/кредит - 14582172,40, обороти за період/дебет 14582172,40, разом 14582172,40.

Податковим органом зазначено, що оскільки відсутня кредиторська заборгованість ТОВ "Макснет" перед ТОВ "Ланет Україна" на загальну суму 14582172,40 грн., внаслідок чого заборгованість по рахункам з ТОВ "Ланет Україна" рахується як безнадійна.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкого кодексу України, безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема заборгованість за зобов`язаннями щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України, позовна давність починає обчислюватись з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Отже, оскільки на момент проведення звірки та інформування про зміну власником простих векселів, строк їх погашення ще не настав та ТОВ "Лінком-3000" не пред`явив їх до погашення, відповідно заборгованість не рахується як безнадійна, відтак висновок податкового органу про необхідність збільшення доходу ТОВ "Макснет" на суму 14582172,40 грн. є необгрунтованим.

Враховуючи викладене, висновки акту перевірки в частині встановлення порушення П(С)БО 15 "Доходи", ст.1, ст. 4, ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996 ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" при формуванні статті "Фінансовий результат до оподаткування" (ряд. 2290) та заниження фінансового результату на загальну суму 14582172,40 грн., визначеного у звіті про фінансові результати від 19.02.2021 №, по ряд. 02 податкової Декларації з податку на прибуток за 2020 рік від 17.02.2021 № на загальну суму 14582172,40 грн., у відповідності з п. 3 ст. 11 розд. 4 ЗУ "від 16.07.1999 №996 ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є недоведеними.

Також, перевіркою формування витрат по бухгалтерському обліку в періоді з 01.10.2019 по 30.06.2024 (з урахуванням перебування на спрощеній системі оподаткування) встановлено, що до складу витрат по бухгалтерському рахунку 91 "Загальновиробничі витрати" віднесено витрати по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , ФОП ОСОБА_2 , код НОМЕР_2 грн., ФОП ОСОБА_3 , код НОМЕР_3 . Перевіркою наданих документів встановлено, що ФОП ОСОБА_1 надавав послуги у сфері інформаційних технологій: послуги з оброблення даних та інших інформаційних послуг в сумі 3081480,49 грн., ФОП ОСОБА_2 , в сумі 1627954,00 грн.: консультування з питань інформатизації; ФОП ОСОБА_3 , код НОМЕР_3 : зобов`язання згідно договору №01/2020 від 01.02.2020 за послуги SMM в сумі 1549393,00 грн..

Згідно акту перевірки, в порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, ПСБУ16 "Витрати" занижено по взаємодії з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток) визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності всього на суму 6258828,00 грн.

Так, судовим розглядом встановлено, що відповідно до Договору №03/2016 про надання послуг від 01.09.2016 укладеного між ТОВ "Макснет" (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець), виконавець надає послуги у сфері інформаційних технологій, послуги оброблення даних та інших інформаційних послуг.

На виконання вказаних послуг, в період з 01.10.2019 по 30.06.2024 складені акти приймання-передачі наданих послуг всього на суму 4682418,70 грн. та відповідно до регістрів бухгалтерського обліку, зазначені операції відображені Дт 91 "Загальновіробничі витрати" Кт 631 "розрахунки з вітчизняними постачальниками".

Відповідно до Договору №02/2020 про надання послуг від 01.02.2020 укладеного мід ТОВ "Макснет" (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець), виконавець зобовязується особисто, щомісячно на постійній основі надати послуги консультування з питань інформації, а саме контролю за станом обладнання замовника з метою виявлення відхилень в його роботі, а замовник зобовязується здійснювати оплату за надані послуги в строки, в порядку та на умовах, визначених в Договорі.

В період з 01.02.2020 по 30.06.2024 складені акти приймання-передачі наданих послуг всього на суму 1627954,09 грн. та відповідно до регістрів бухгалтерського обліку, зазначені операції відображені Дт 91 "Загальновіробничі витрати" Кт 631 "розрахунки з вітчизняними постачальниками" на суму 1579652,62 грн., Дт 92 "Адміністративні витрати" -Кт 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" на суму 48301,47 грн.

Також, відповідно до Договору №01/2020 про надання послуг від 01.02.2020 укладеного між ТОВ "Макснет" (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець), виконавець бере на себе зобовязання надавати послуги СММ, а замовник зобовязується прийняти й оплатити надані послуги у строки та на умовах, передбаченим цим договором.

В період з 01.02.2020 по 30.06.2024 складені акти приймання-передачі наданих послуг всього на суму 1549392,97 грн. та відповідно до регістрів бухгалтерського обліку, зазначені операції відображені Дт 91 "Загальновіробничі витрати" Кт 631 "розрахунки з вітчизняними постачальниками" на суму 1549392,97 грн.

Відповідно до висновку акту перевірки, податковим органом встановлено, що за вищезазначеними договорами відсутня інформація щодо погодинної ціни, кількості годин для надання послуг, згідно актів неможливо перевірити фактичні витрати часу для надання послуг, оскільки в актах приймання-передачі послуг має бути визначено їх конкретний перелік, обсяг та зміст. При дослідженні змісту та суті фактичних послуг, що зазначені в акті, не є можливим визначити конкретні дії вчинені на замовлення. Крім цього відсутні фото-докази щодо розміщення рекламних матеріалів щодо просування послуг компаніі ТОВ "Макснет" у мережі інтернет, відсутнія інформація щодо сайтів розміщення, використано банер чи спливаючі вікна, на який термін розміщено рекламу та її зміст. Таким чином, в ході проведення перевірки не доведено суть отриманих послуг від вказаного постачальника та їх доцільність при здійсненні фінансово-господарської діяльності.

В силу підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 1, затвердженого наказом МФУ від 07.02.2013 №73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власником).

Відповідно до п. 2 ст. 6 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує дердавну політику у сфері бухгалтерського обліку, національні положення (стандаоти) бухгілтерського обліку в державному секторі. інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансововї звітності.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкритття у фінансовій звітності визначено Національни полоденням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затвердженого наказом МФУ 31.12.1999 №318, зареєстрованим в МЮУ 19.01.2000 за №27/4248.

Згідно до П(С)БО 16, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені. Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами. Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Національного положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти. Собівартість реалізованих товарів визначається за Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".

Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві. Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХIV.

Відповідно до ст. 1 цього Закону (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), "первинний документ" - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що "господарська діяльність" - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі ст. 1 Закону № 996-ХIV "господарська операція" - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку обєкта оподаткування платник податку використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до поодаткування.

Зі змісту наведених норм ПК України та Закону №996-ХIV колегія суддів зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції. При цьому, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з наведеними вище нормами ПК України.

Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №826/9534/17, від 26.02.2019 у справі № 826/1536/18, від 11.12.2018 у справі № 804/6942/16 за наслідками проведення правового аналізу норм ПК України та Закону № 996-ХIV. Зокрема, Верховний Суд відзначив те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. У первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Згідно п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

На підставі наказу Міністерства фінансів №467 від 28.12.2022 внесено зміни до Положення 88, відповідно до якого 2.1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Первинні документи, створені в електронному вигляді, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов`язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством (п.2.2).

Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: печатка, ідентифікаційний код підприємства, установи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (2.3).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо (п. 2.4).

Електронний документ створюється з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг (2.11).

Інформація до регістрів бухгалтерського обліку переноситься після перевірки первинних документів за формою і змістом (п.3.1).

Підприємства й установи, що складають регістри бухгалтерського обліку на електронних носіях, зобов`язані забезпечити технічні засоби для їх відтворення у зручному для читання вигляді(3.2).

Колегія суддів зазначає, що вимогами чинного законодавства не передбачено зазначення в первинних документах обов`язку максимально деталізовану характеристику господарської операції в первинних документах, що відповідає нормам Закону №996-ХIV.

Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені, отже відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг окремих позицій у первинних облікових документах, не впливають на зміст господарської операції, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Крім того, за своїм економіко - юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального вираження, а реалізуються і споживаються в процесі її здійснення. Виходячи із специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг із зазначенням фактично поставлених послуг за напрямами, зазначеними у договорі, є достатнім доказом, який підтверджує факт виконання такої господарської операції.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного суду від 04.04.2018 у справі №810/4751/13- а, що враховується судом відповідно до ч. 2 ст. 242 КАС України.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати- це сума будь-яких витрат платника податку, здійснених для провадження господарської діяльності. Для цілей податкового обліку витрати визнаються на підставі первинних документів, оформлених відповідно до вимог Закону №996-ХIV.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що для відображення в обліку витрат на рекламні послуги достатьо наявності належним чином оформлених первинних документів (договору, акту виконаних робіт, рахунку, акта наданих послуг, податкової накладної у випадку платника ПДВ). Відсутність фото доказів розміщення реклами, інформації щодо конкретних сайтів, банерів, терміну розміщення та змісту реклами не є підставою для невизнання таких витрат у бухгалтерському обліку, якщо господарська операція підтверджена належними первиними документами.

Водночас, відповідачем не надано до суду апеляційної інстанції доказів того, що ТОВ "Макснет" фактично не отримував послуги від ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , як і не надано доказів щодо визнання господарських операцій з зазначеними контрагентами недійсними.

Щодо доводів відповідача, що позивач укладав договори з ФОП, які не мають найманих працівників, що вказує на фіктивність або формальність господарських відносин з метою завищення витрат на заниження об`єкта оподаткування, колегія суддів суддів зазначає, судовим розглядом не виявлено фактів визнання недійсними установчих документів контрагентів, також відсутні обвинувальні вироки суду, якими були б засуджені винні особи за створення фіктивного підприємства чи видачу податкових накладних від цих підприємств, не встановлено доказів наявності протиправного умислу у самого позивача.

Також слід зазначити, що оприбуткування робіт (послуг) в бухгалтерському обліку ТОВ "Макснет" в рах. 91 "Загановиробничі витрати (або інших)", тобто у якості активів підприємства, передбачає, що використані ресурси призведуть до отримання економічних вигод у майбутньому. Загальновиробничі витрати є частиною виробничої собівартості продукції і їх розподіл відбуваєися відповідно до П(С) БО 16.

Відповідно до пп.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт. наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 1 від 22.10.2024 щодо нарахування податку на прибуток та штрафних санкцій на суму 4689225,15 грн. є таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Так, за податковим повідомленням-рішенням № 1 встановлено порушення п.п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 , п. 201.1, п. 201.10 ст. 201, п. 50.2. ПК України та п. 3 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 зі змінами та доповненнями платником податків занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 2926026,00 грн, в тому числі у наступних періодах: грудень 2019 року - 42,00 грн, січень 2020 року - 71,00 грн., лютий 2020 року - 85,00 грн., березень 2020 року - 74,00 грн., квітень 2020 року - 18,00 грн., травень 2020 року - 18,00 грн., серпень 2020 року - 133,00 грн., листопад 2020 року - 2 916 434,00 грн., травень 2021 року - 9,00 грн., січень 2022 року - 41,00 грн, лютий 2022 року - 2977,00 грн., березень 2022 року - 247,00 грн., квітень 2022 року - 63,00 грн., серпень 2023 року - 714,00 грн., вересень 2023 року - 636,00 грн., жовтень 2023 року - 2800,00 грн., листопад 2023 року 584,00 грн., грудень 2023 року - 417,00 грн., лютий 2023 року - 50,00 грн., липень 2024 року - 613,00 грн..

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ "МАКСНЕТ"на підставі розподільчого балансу станом на 28.09.2020, завіреного нотаріально 27.10.2020, передано ТОВ "СІА НЕТ" () наступні активи:

- виробничі запаси (бухгалтерський рахунок 201) - 162511,12 грн.;

- будівельні матеріали (бухгалтерський рахунок 205) - 5764027,22 грн.;

- товари (бухгалтерський рахунок 28) - 8655634,06 грн.;

- грошові кошти на банківських рахунках - 90000,00 грн.

Загальна вартість переданого майна, а саме товаро-матеріальних цінностей, в результаті виділу 2020 року складає 14582172,40 грн.

В бухгалтерському обліку вказана операція відображена проводками: Дт 683 Кт 201 на суму 162511,12 грн. Дт 683 Кт 205 на суму 6 053 234,87 грн. (різниця з даними розподільчого балансу за переданими будівельними матеріалами складає 289207,65 грн.) Дт 683 Кт 28 на суму 8366438,67 грн. (різниця з даними розподільчого балансу за переданими товарами складає 289195,39 грн).

В ході проведення перевірки податковий орган прийшов до висновку, що правонаступники (ТОВ "СІА НЕТ") є пов`язаною особою з ТОВ "Макснет".

Засновник і початковий керівник правонаступника Олександр Трофимов був особою, що від імені засновників ТОВ "Макснет" ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Компанії з обмеженою відповідальністю "КОЛІСАР ЕНТЕРПРАЙЗИЗ ЛІМІТЕД", недиверсифікований венчурний ПАТ "Закритий корпоративний інвестиційний фонд "Фінансовий стандарт") діяв за довіреністю та підписував протокол загальних зборів учасників від 24.11.2020 №24/11/20-1, що є нотаріально засвідченим та наданим в ході проведення перевірки. Директор ТОВ "СІА НЕТ" Бондаренко С.М., (код ) з 05.03.2021, який є одночасно директором, засновником 204 суб`єктів господарської діяльності. За даними АІС "Податковий блок" підприємство ТОВ "СІА НЕТ" податкову та фінансову звітність з 2021 року до податкових органів не подає. Остання та єдина звітність подана за даними 2020 року. Враховуючи наведене, податковий орган прийшов до висновку, що підприємство ТОВ "СІА НЕТ" створено без мети здійснення реальної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦК України, виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав й обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасникм юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс (ч. 2 ст. 109 ЦК України).

Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно. Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність (ч. 3, ч. 4 ст. 109 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що виділом є створення одного або більше товариств із переданням йому (їм) згідно з розподільчим балансом частини мйна, прав та обовязків товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення останнього.

Відповідно до пп. 98.1.4 п. 98 ст. 98 ПК України, під реорганізацією платника податків у цій статті розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає будь-яку з таких дій або їх поєднання: виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних капіталів інших платників податків, які створюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується, та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.

У постанові від 14 вересня 2020 року у справі №291/1009/18 Верховний Суд наголосив на тому, що процедура виділу не вважається формою припинення або реорганізації суб`єкта господарювання, оскільки вона є лише одним зі способів створення цього суб`єкта.

Головною відмінністю виділу від реорганізації (або від припинення) є те, що внаслідок виділу створюється нове підприємство, яке наділяється певним майном іншого підприємства, що вже існує. Водночас попереднє підприємство не припиняється, а продовжує функціонувати зі зменшеним обсягу активів та пасивів, тобто має місце часткове правонаступництво.

У постанові Верховного Суду від 26 березня 2019 року в справі №822/2432/16 зазначено, що у спорах між податковими органами та платниками податків щодо вирішення питання про застосування терміна "виділення" в редакції статті 98 ПК України та терміна "виділ" в інших законодавчих актах відносно неправомірності застосування податковим органом підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України для легалізації проведення перевірок у процесі процедури виділу з юридичних осіб.

Колегія суддів зазначає, що виділ жодним чином не є різновидом припинення або реорганізації юридичної особи та належить до одного зі способів створення нової юридичної особи, яка наділяється певним майном наявної юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" протягом 30 днів з дати прийняття рішення про припинення товариства шляхом поділу, перетворення, або про виділ, а в разі припинення шляхом злиття або приєднання - з дати прийняття рішення про це останнім з товариств, що беруть участь у злитті або приєднанні, товариство, що планує виділ, та кожне товариство, що бере участь у припиненні відповідно, зобов`язане письмово повідомити про це всіх відомих йому (їм) кредиторів. Повідомлення про припинення товариства та строк для заявлення кредиторами своїх вимог оприлюднюються на порталі електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань автоматично у режимі реального часу за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "Макснет" повідомив кредиторів про заплановану процедуру виділу, зокорема ТОВ "Лінком -3000" повідомлений листом від 26.05.2020 та отримано згоду на проведеня виділу та переведеня боргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі.

Відповідно до пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Згідно пп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

- товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

- газу, який постачається для потреб населення;

- електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Згідно пп. 196.1.7 п. 196 ст. 196 ПК України, не є об`єктом оподаткування операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб.

Відповідно до положень пп. 98.1.4 п. 98.1 ст. 98 ПК України, виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних капіталів інших платників податків, які створюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується, та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.

Позивачем підтверджено наявність ТМЦ на балансі ТОВ "Макснет" до моменту прийняття рішення про виділ, та їх відсутність після передання правонаступнику. Так, ТМЦ передано по актами прийому-передачі майна в порядку реорганізації ТОВ "Макснет" № 1, 2, 3 від 25.1.2020 на загальну суму 14582172,40 грн. та їх перевезення оформлено ттн №11781 від 29.12.2020 на суму 3952520,39 грн., №11759 від 25.10.2020 на суму 3229437,98 грн.. №11780 від 17.12.2020 на суму 2206159,94 грн., №11758 від 22.12.2020 на суму 3652358,36 грн., №11757 від 17.12.2020 на суму 1541695,73 грн.

Позивачем зазначено, що будь-яких додаткових документів під час проведення перевірки контролюючим органом від ТОВ "Макснет" не витребувалось, зазначене не спростовано відповідачем в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 1 від 22.10.2024 щодо нарахування податку на додану вартість та штрафних санкцій на суму 3645542,50 грн. та №1 від 22.10.2024 на суму 1458217,00 грн. підлягають скасуванню, як такі що прийняті без врахування всіх фактичних обставин у справі.

Колегія суддів зазначає, що факти щодо нереальності господарських операцій можна встановити виключно за результатами зустрічних звірок або документальних перевірок по відносинам з контрагентами, а носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства є виключно акт перевірки.

В суді апеляційної інстанції відповідачем зазначено, що зустрічних перевірок контрагентів позивача не проводилось, також до суду не надано доказів наявності у контрагентів позивача "дефектного" статусу реєстрації або походження.

Матеріалами справи встановлено, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки (акт від 27.09.2024 № 45248/20-40-07-01-05/34633951) встановлено, зокрема, порушення вимог п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 7, ч. 5, ч. 13 ст. 8, ч. 2, ч. 8 ст. 9 Закону № 2464, а саме: заниження єдиного внеску у розмірі 64347,33 грн, у т. ч. за 2019 рік у сумі 705,54 грн, за 2020 рік у сумі 39,55 грн., за 2021 рік у сумі 10591,98 грн., за 2022 рік у сумі 30174,26 грн., за 2023 рік у сумі 15466,00 грн., за 2024 рік у сумі 7370 грн.; донарахування підприємством єдиного внеску на загальну суму 2186,74 грн. у зв`язку з виправленням помилок, допущених в попередніх звітних періодах, а саме заниження нарахованої суму єдиного внеску у періоді вересень - листопад 2020 року, грудень 2021 року та січень 2022 року; неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, що призвело до нарахувань єдиного внеску.

Також, на підставі зазначеного акту перевірки, ГУ ДПС сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.10.2024 № Ю-1, винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.10.2024 № 1 та рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок від 22.10.2024 № 1 згідно вимог чинного законодавства, зокрема, з урахуванням п. 9, п. 921 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464.

Правові та організаційні засади забезпечення збору на обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок йго нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 8.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI зазначено, що платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платник єдиного внеску зобовязаний вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місмяцем і календарним роком, зберігати такі відомості у порядку, передбаченому законодавством (п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону №2464).

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у ситатті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22% до визначеної статтею 7 Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного неску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, який отримно дохід (прибкток) та ставки єдиного внеску.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Закону № 2464, єдиний внесок для підприємств, установ і організацій, фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, в яких працюють особи з інвалідністю, встановлюється у розмірі 8,41 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску для працюючих осіб з інвалідністю.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. (ч. 8 ст. 9).Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. (ч. 12 ст. 9).

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9). Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 3 ст. 9).

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "Макснет" укладено цивільно-правовий договір від 25.01.2021 №390 з ОСОБА_6 на надання послуг з дослідження кон`юктури ринку з питань залучення абоненів за напрямками, визначеними у Додатку № 1 до цього Договору, а саме надання послуг передачі даних бізнес-абонентам за адресою: м. Харків, пр. Л. Свободи, 37Ж, сплата 100,00 грн. на місяць від сплаченої абонентом на рахунок замовника вартості послуг та додаткові послуги: плата за розташування телекомунікаційного обладнання 1 грн. 00 коп. на місяць.

Так, на виконання п. 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 № 509, уповноваженою особою Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 10.10.2024 отримано акт документальної позапланової виїздної перевірки від 27.09.2024 №45248/20-40-07-01-05/34633951. В подальшому, листом Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці повідомлено ТОВ "Макснет", що керуючись Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість насседення, завтердженого постановою КМУ від 17.07.2013 № 509, постанова про накладення штрафних санкцій не виносилась у звязку з відсутністю підстав.

З урахуванням виклоаденого, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимоги ГУ ДПС у Харківський області № Ю-1 від 22.10.2024 про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 39625,30 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій № 1 від 22.10.2024 на суму 8977,78 грн.

Щодо рішення ГУ ДПС у Харківський області № 1 від 22.10.2024 про нарахування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок на суму 255,00 грн., колегія суддів зазначає, що останнє не підлягає скасуванню, оскільки будь-яких пояснень чи доказів щодо його протиправності позивачем не надано.

Також, позивачем до матеріалів справи надано висновок експерта № 11151 від 08.09.2025 за результатами проведення судової економічної експертизи відповідно до заяви ТОВ "Макснет" по справі №520/1628/25, в якому зазначено, що 22.07.2025 до ННЦ "ІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" надійшла заява ТОВ "Макснет" про проведення економічної експертизи з метою подання висновку дор суду у податковому спорі по адміністративній справі № 520/1628/25 про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Харківській області. Разом із заявою до структурного підрозділу надійшли копія акту від 27.09.2024 №45248/20-40-07-01-05/34633951.

За результатами проведеного дослідження, в межах компетенції судового експерта-економіста, висновки акту від 27.09.2024 №45248/20-40-07-01-05/34633951 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Макснет" в частині:

- заниження податку на прибуток всього у сумі 3751380,00 грн., внаслідок недотримання вимог пп. 134.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України не підтверджуються;

- заниження податку на прибуток всього у сумі 36387,00 грн., внаслідок недотримання вимог пп. 134.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України - наданими на дослідження документами не надається за можливе ні ствердити ні спростувати;

- донарахування податку на додану вартість на загальну суму 9592,00 грн., внаслідок недотримання вимог пп. 185.1 ст. 185, п.187 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 201.1 п. 201.10 ст. 201, п. 50.2 ПК України - наданими на дослідження документами не надається за можливе ні ствердити ні спростувати;

- донарахування податку на додану вартість за листопад 2020 року на суму 2916434,00 грн. внаслідок недотримання вимог пп. 185.1 ст. 185, п.187 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 201.1 п. 201.10 ст. 201, п. 50.2 ПК України не підтверджується;

- донарахування єдиного внеску на загальну суму 39625,30 грн наданими на дослідження документами не підтверджується.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Також, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 101 КАС України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

За приписами ч. 1 ст. 104 КАС України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

За приписами ч. 1 ст. 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Таким чином, для неврахування (відхилення) судом висновку експерта повинні існувати об`єктивні підстави, які беззаперечно свідчать про неналежність чи недостовірність цього висновку і суд зобов`язаний навести переконливі мовити його відхилення.

Колегія суддів оцінивши висновок економічної експертизи №11151 від 08.09.2025 разом з іншими доказами по справі відповідно до статті 90 КАС України, а саме за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає що останній відповідає вимогам, визначеним статтею 101 КАС України, є належним та допустимим доказом.

Як підтверджується текстом висновку експертизи, експертом проаналізовано, зокрема оборотно-сальдова відомість по рахунку 511 за період 01.10.2019-30.06.2024, акт приймання-передачі векселів від 30.12.2024, фінансова та податкова звітність за період 01.10.2019-30.06.2024, розподільчий баланс станом на 28.09.2020 та документи оформлені при розподілу, обороти рахунку 683 за 2020, оборотно-сальдову відомість по рахункам 201, 205, 28, 948, 91, 791 за період 01.10.2019-30.06.2024, лист №27/12/2019 від 27.12.2019 ТОВ "Лінком-3000"ю. договори укладені з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та акти виконаних робіт, складені за цими договорами, обороти рахунку 631 по вказаним контрагентам за період 01.10.2019-30.06.2024, податкові накладні за період 01.10.2019-31.07.2024, договір з ОСОБА_6 та документи, складені за цім договором, податкові розрахунки сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку та додаток 1 до нього за 2021-2022 роки.

Згідно підпункту 1.2.3 п. 1.2 розд. I, п. 1.1, гл. 1, розд. III Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, основними видами (підвидами) експертизи є: Економічна: бухгалтерського та податкового обліку; фінансово-господарської діяльності; фінансово-кредитних операцій інш. Основними завданнями експертизи документів бухгалтерського обліку, оподаткування і звітності є визначення: документальної обґрунтованості, задекларованої платником податку бази оподаткування податком на прибуток підприємств, та суми податку, що підлягає сплаті за певний звітний період, визначеної органом податкового контролю". Отже, викладене підтверджує, що саме до компетенції судових експертів-економістів належить визначення документальної обґрунтованості висновків актів податкових перевірок щодо заниження податку на прибуток підприємств.

Висновком експерта за результатами проведення судової економічної експертизи № 11151 від 08.09.2025 встановлено, що висновки акту перевірки від 27.09.2024 №45248/20-40-07-01-05/34633951 щодо донарахування ТОВ "Макснет" податку на додану вартість, внаслідок недотримання вимог ст. 134, ст. 185, ст. 187, ст. 188, ст. 201 ПК України, донарахування єдиного внеску не підтверджується, як і не підтверджується заниження ТОВ "Макснет" податку на прибуток.

Судова колегія критично ставиться до посилання відповідача на необґрунтованість висновку економічної експертизи №11151 від 08.09.2025, оскільки ним не зазначено конкретних підстав, з яких він вважає зазначений висновок неповним або неясним, необґрунтованим, або таким, що суперечить іншим матеріалам адміністративної справи №520/1628/25. Крім того суд зазначає, що, не погоджуючись с висновком експертизи, відповідачем призначення додаткової або повторної експертизи відповідно положень ст. 111 КАС України, не ініціювалось.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Також, керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України України, суд на підставі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 20.10.2011 р. по справі "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів зазначає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

При цьому, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи.

Аналогічні висновки застосовує Верховний Суд, зокрема у постановах від 27.05.2025 по справі № 160/27436/23, від 02.07.2025 по справі №380/5471/24.

Не врахування судом першої інстанції зазначених обставин, призвело до неправильного вирішення справи, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 317 КАС України з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Колегією суддів встановлено, що позивачем за подання позову до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 91517,26 грн, згідно платіжної інструкції № 3176 від 15.01.2025, за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 137275,89 грн, згідно платіжної інстанції №3447 від 22.07.2025.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (30280,00 грн).

Отже, ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви становила у максимальному розмірі, від ціни позову - 30280,00 грн. та відповідно до при поданні апеляційної скарги 45420,00 грн. (30280,00*1,5%), відтак, за наслідками апеляційного перегляду справи, відповідно до ст. 139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 75700, 00 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідною заявою щодо повернення іншої частини судового збору, як такої, що сплачена у розмірі більшому, ніж встановлено законом, у відповідності до статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "МАКСНЕТ" задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 по справі № 520/1628/25 скасувати.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСНЕТ" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 1 від 22.10.2024 щодо нарахування податку на прибуток та штрафних санкцій на суму 4689225,15 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 1 від 22.10.2024 щодо нарахування податку на додану вартість та штрафних санкцій на суму 3645542,50 грн.

Визнати протиправними та скасувати повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 1 від 22.10.2024 про нарахування штрафних санкцій за п. 120-1.2 Податкового кодексу України на суму 1458217,00 грн.

Визнати протиправними та скасувати вимогу ГУ ДПС у Харківський області про сплату боргу (недоїмки) № Ю-1 від 22.10.2024 щодо сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 39625,30 грн.

Визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДПС у Харківський області №1 від 22.10.2024 про застосування штрафних санкцій за не нарахування єдиного внеску на суму 8977,78 грн.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Харківський області № 1 від 22.10.2024 в сумі 255,00 грн. про нарахування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСНЕТ" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова Я.В. П`янова
Повний текст постанови складено 10.12.2025 року