Справа № 420/37296/25
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Божинська А.О.,

за участю сторін:

від позивача: Каланжов В.М., на підставі ордеру

від відповідача (ГУ ДМС України в Одеській області): Білоконь Н.О., за довіреністю,

від третьої особи: Безверхий А.М., за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, місце знаходження: 65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Управління служби безпеки України в Одеській області (, 65045, м. Одеса, вул. Єврейська,43) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 04 листопада 2025 року (документ сформований в системі Електронний суд 03.11.2025) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, місце знаходження: 65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44), в якій позивач просить:

Визнати протиправним та скасувати рішення від 17.06.2025 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відкликання дозволу на імміграцію в Україну виданого громадянину В`єтнаму До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення № 00303 від 17.06.2025 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 від 08.11.2022 р., виданої громадянину В`єтнаму До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення № 018674 від 17.06.2025 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове повернення громадянина В`єтнаму До ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження або третьої країни.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області виключити з бази даних Державної міграційної служби України інформацію про вилучення посвідки № НОМЕР_2 від 08.11.2022 року, виданої громадянину В`єтнаму До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поновити дані посвідки № НОМЕР_2 від 08.11.2022 року, виданої громадянину В`єтнаму До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в базі даних Державної міграційної служби України.

Ухвалою від 13 листопада 2025 року поновлено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) строк звернення до суду із цим позовом. Прийнято до судового розгляду та відкрито провадження за окремою категорією термінових справ в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДМС в Одеській області (, місце знаходження: 65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Призначено судове засідання.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в 2017 році громадянин В`єтнаму До ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав дозвіл на імміграцію в Україні та був документований посвідкою на постійне проживання з терміном дії «безстроково» як батько громадянина України. Пізніше, а саме 08.11.2022 року Позивач здійснив обмін посвідки та отримав посвідку на постійне проживання у формі ID-картки № НОМЕР_2 , термін дії до 07.11.2032 року.

21.10.2025 року Позивач дізнався, що щодо нього прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, у зв`язку з відкликанням його посвідки на постійне проживання на підставі подання УСБУ в Одеській області.

Вищевказане рішення було прийнято Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області ще 17.06.2025 року, але про його існування Позивач до 21.10.2025 року не знав.

По тексту рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни стало відомо, що відносно Позивача 17.06.2025 року також були прийняті рішення про відкликання посвідки на постійне проживання в України та дозволу на імміграцію, оскільки без відкликання дозволу на імміграцію неможливо відкликати посвідку на постійне проживання, яка видається на підставі того ж дозволу.

Ці рішення ГУ ДМС України в Одеській області направлені Позивачу не були.

Адвокатом Позивача Каланжовим В.М. було подано адвокатський запит до Відповідача та 28.10.2025 року він отримав відповідь на запит.

Відповідно до вказаної відповіді №5100.19.1-11929/51.1-25 підтверджувалось, що 17.06.2025 року на підставі п.п. 2,3 ч.1, ч.2 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» було прийнято рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянину В`єтнаму До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також там вказувалося, що посвідка на постійне проживання № НОМЕР_2 видана 08.11.2022 року на ім`я Позивача теж відкликана, визнана такою, що підлягає вилученню та знищенню на підставі вимог підпункту 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321.

До відповіді на адвокатський запит було додано копію рішення №00303 від 17.06.2025 про відкликання посвідки на постійне проживання на 1 аркуші.

Позивач повністю не погоджується із прийнятими рішеннями про відкликання дозволу на імміграцію в Україну, про відкликання посвідки на постійне проживання та про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 17.06.2025 року вважає їх протиправними, незаконними і необґрунтованими та такими, що порушують права, свободи та законні інтереси іноземця та його право на постійне проживання в Україні на законних підставах, а також громадян України дітей Позивача, у зв`язку з чим оскаржувані рішення підлягають скасуванню.

Так, представник позивача зазначає, що позивач був вражений таким формулюванням, оскільки з 2017 року постійно проживає в Україні, з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України не виїхав з України, активно допомагає та підтримує волонтерський рух з боку в`єтнамської діаспори на користь України.

Представник позивача зазначає, що Порядок № 1983 передбачає своєрідний алгоритм дій органів ДМС задля прийняття обґрунтованого рішення.

Вказана норма Порядку №1983 не містить імперативних приписів щодо запитування органом ДМС додаткової інформації чи запрошення іммігранта для надання ним пояснень.

Втім, саме органи ДМС, володіючи дискрецією щодо прийняття рішення про скасування або відкликання дозволу на імміграцію, повинні визначати потребу в отриманні додаткової інформації, документів тощо чи у наданні іммігрантом пояснень, ураховуючи фактичні обставини, як-от наприклад: довготривале проживання особи в Україні, наявність стійких соціальних зв`язків, сім`ї, роботи, тобто встановлення особи іммігранта.

Це дасть змогу визначити чи є необхідність у застосуванні до особи обмеження у вигляді скасування дозволу на імміграцію. Більше того, дослідження такої інформації буде свідчити, що при прийнятті відповідного рішення орган ДМС діяв розсудливо, сумлінно та обґрунтовано. Отже, орган ДМС при прийнятті рішення повинен виходити із конкретних обставин, ураховувати особу іммігранта, його спосіб життя та поведінку, а також оцінити чи є достатньою наявна у нього інформація для прийняття відповідного рішення з огляду на те, які наслідки воно матиме для іммігранта.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2024 у справі № 260/5694/22.

Представник позивача зазначає, що з тексту рішення №018674 про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 17.06.2025 року вбачається, до ГУДМС в Одеській області надійшло подання Управління Служби безпеки України в Одеській області від 15.01.2025 року №65/1/3/504.

Між тим, представник позивача звертає увагу, що подання, яке вноситься до відповідного органу ДМС, не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим обґрунтованість такого подання має перевірятися органом ДМС, як суб`єктом управлінської діяльності, який на підставі цього подання приймає рішення, що є предметом перевірки у адміністративному судочинстві.

Представник позивача зауважує, що зазначення інформації Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо того, що Позивач обґрунтовано підозрюється у причетності до різнопланового сприяння ворогу в умовах воєнного стану, є недоведеною та невстановленою з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів щодо завершення відкритого чи наявного кримінального провадження за ознаками правопорушення відносно Позивача.

«Обґрунтована підозра» за стандартом ЄСПЛ означає наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити правопорушення, і вона не може бути свавільною.

В Україні, відповідно до стандартів ЄСПЛ, ця підозра має бути підтверджена конкретними обставинами, а не лише оперативною інформацією, і має стати перевіркою законності затримання та інших процесуальних примусових заходів. Відповідно до подання, дії, у вчиненні яких «обґрунтовано підозрюється» Позивач мали б становити склад злочинів, передбачених КК України, але станом на сьогодні Позивач не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, щодо нього немає відкритих кримінальних проваджень.

Відповідачем не додано копій рішень судів, якими Позивача визнано винним у вчиненні правопорушень проти національної безпеки України, громадського порядку, а також інших документів, які підтверджують обставини, які зазначені у поданні Управління Служби безпеки України в Одеській області від 15.01.2025 року №65/1/3/504, та беззаперечно дають підстави вважати, що дії Позивача становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні. За таких обставин представник позивача вважає, що спірні рішення не відповідають критерію обґрунтованості.

Також представник позивача наголошує на тому, що Позивач з 2023 року є фізичною особою-підприємцем, вчасно та повній мірі сплачує податки до державного бюджету України, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також податковими деклараціями за 2023-2024 роки.

Крім того, представник позивача вважає, що Відповідачем, крім іншого, не дотримано одного з елементів критерію "необхідності у демократичному суспільстві", а саме - принципу пропорційності, який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів Позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

Так, Відповідачем при прийнятті спірного рішення не приймалось до уваги, що Позивач проживає на території України понад 10 років, має сім`ю: дружину та дітей. Так, Позивач має двох неповнолітніх дітей громадян України: До ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (довідка №368307 від 22.09.2017 р. про реєстрацію особи громадянином України), та До ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (довідка № 368316 від 22.09.2017 р. про реєстрацію особи громадянином України). Діти Позивача були народжені в Україні та все своє життя проживають тут, навчаються в школах, говорять українською мовою як своєю рідною мовою.

Таким чином, представник позивача вважає, що оскаржувані рішення Відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для Позивача та його неповнолітніх дітей відкликання дозволу на імміграцію має наслідком повну зміну способу життя родини, оскільки за обставин, що склалися, батько дітей-громадян України мав би покинути територію України в місячний термін до 16.07.2025 року, якби знав про існування оскаржуваного рішення раніше. Тепер такий місячний термін відраховується з моменту ознайомлення з рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

З наведених підстав позивач просить задовольнити позовні вимоги.

До суду 18 листопада 2025 року від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити, посилаючись на те, що громадянину СР В`єтнам До ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» видано дозвіл на імміграцію в Україну, оскільки він є батьком громадянина України До ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина позивача До ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином України від 22.09.2017.

19.12.2017 ГУ ДМС в Одеській області було документовано позивача посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 . 08.11.2022 громадянин СР В`єтнам До ОСОБА_4 документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_2 у зв`язку непридатністю для користування попередньої посвідки.

Як вбачається з матеріалів особової справи підставою для відкликання дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання стало вмотивоване подання, яке надійшло 16.01.2025 до ГУ ДМС в Одеській області від Управління Служби безпеки України в Одеській області від 15.01.2025 № 65/1/3/504.

В зазначеному поданні міститься вимога щодо відкликання дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянину СР В`єтнам До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що дії вказаної особи становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні і це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Зазначене подання обґрунтовано тим, що Управлінням Служби безпеки України в Одеській області, в ході виконання завдань у межах компетенції, визначеної статтею 2 Закону України «Про Службу безпеки України», статтею 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» у встановленому порядку отримано інформацію стосовно громадянина В`єтнаму ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, за наявною інформацією обґрунтовано підозрюється у причетності до різнопланового сприяння ворогу в умовах воєнного стану, що суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України. Зокрема, щодо іноземця було отримано відомості компрометуючого характеру з обмеженим доступом (гриф - таємно), які дають достатні підстави вважати про сприяння ним представникам силових структур іноземних держав на шкоду державній безпеці України.

Крім того, під час проведення АТКЗ (відповідно до бойового розпорядження начальника УСБУ в Одеській області №308бр/дск від 30.10.2024 та бойового розпорядження ОУВ «Таврія» №1/1/3119дск від 11.10.2024) спільно з працівниками ГУ НП, ТЦК та СП, ГУ ДМС в Одеській області громадянин В`єтнаму До ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив фотофіксацію співробітників СБУ, Національної Поліції, ТЦК та СП, ГУ ДМСУ в Одеській області, які виконували службові функції, після чого розмістив вказані фото в загальнодоступній спільноті мешканців будинку.

Отже, за умови встановленої загрози національній безпеці, громадському порядку з боку позивача, про що зазначено в поданні Управління Служби безпеки України в Одеській області від 15.01.2025 № 65/1/3/504, а також з урахуванням відсутності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, у ГУ ДМС в Одеській області були наявні підстави до прийняття рішень про відкликання позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні.

Беручи до уваги вищенаведене, з метою унеможливлення та припинення зловживань правовим статусом іноземцями, які прибули на постійне проживання, а також враховуючи, що діяльність позивача є однією з потенційних загроз національним інтересам і державній безпеці, відповідно до вимог Закону України «Про імміграцію», Порядку № 1983, Постанови № 321, ГУ ДМС в Одеській області 17.06.2025 прийняті рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну та № 00303 про відкликання посвідки на постійне проживання.

З огляду на вищезазначене ГУ ДМС в Одеській області вважає, що відкликаючи дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне проживання в Україні позивача, діяло у межах діючого законодавства України, та вказані рішення є правомірними.

Представник відповідача звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 17.04.2025 у справі № 600/6944/21-а у подібних правовідносинах дійшов висновку, що повноваження Служби безпеки України щодо прийняття рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну є виключними та дискреційними і суд не може здійснювати переоцінку загрозам національної безпеки України, яка попередньо здійснена Службою безпеки України.

Представник відповідача вважає за можливе застосувати вказану правову позицію Верховного Суду і до спірних правовідносин, оскільки за своєю правовою природою відкликання дозволу на імміграцію, у випадку виявлення Службою безпеки України фактів дій іммігранта, які становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні є превентивним заходом, направленим на зупинення можливості особи здійснювати загрозу національній безпеці в умовах воєнного стану.

Також представник відповідача звертає увагу, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції РНБО, відповідно до ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан.

З огляду на вимогу щодо повідомлення про такі заходи без затримки, вищезазначена інформація про запровадження воєнного стану та відповідний відступ була підготовлена та направлена Раді Європи у найкоротший термін одразу після запровадження режиму воєнного стану.

На сайті Ради Європи вона була розміщена 01.03.2022 та 04.04.2024 розміщена уточнена інформація.

Також, на думку представника відповідача, доводи позивача щодо того, що оспорюване рішення є втручанням в його особисте та сімейне життя та порушує немайнові права, які визначені законодавством, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів дитини покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки, вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства.

Представник ГУ ДМС в Одеській області наголошує, що наявність інформації про дії іноземця, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є правовою підставою для прийняття органом міграційної служби рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну.

Не пред`явлення іноземцю обвинувачення у вчиненні правопорушень не створюють обставини, що перешкоджають у прийнятті рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну.

Необхідність відкликання дозволу на імміграцію в Україну в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким скасовано дозвіл.

Отже, оперативна інформація ГУ СБУ в Одеській області про те, що перебування іноземця на території України становить загрозу національній безпеці України, громадському порядку та правоохоронних інтересів громадян, є достатньою підставою для прийняття територіальним органом міграційної служби рішення про відкликання дозволу на імміграцію.

При цьому, ГУ ДМС в Одеській області наголошує, що як з подання, так і з оскаржуваного рішення не вбачається які саме конкретні дії вчинено позивачем, що загрожують національній безпеці України, оскільки Служба безпеки України як державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, наділена виключною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних), національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України тощо та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, крім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їх виникненню, а також локалізацію та усунення загроз.

Як вже було зазначено вище, суд не може здійснювати переоцінку загрозам національної безпеки України, яка попередньо здійснена Службою безпеки України, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними зокрема у постанові від 31 травня 2023 року (справа № 600/6944/21-а).

Таким чином, на думку представника відповідача, подання про відкликання дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання позивача в Україні, підготовлене УСБУ в Одеській області в межах компетенції, визначеної Законом України Про Службу безпеки України, та за наявності законних підстав.

Також представник відповідача зазначає, що ГУ ДМС в Одеській області вважає необґрунтованими посилання представника позивача на те, що чи не запрошення іммігранта для надання ним пояснень, є позбавленням процесуальних гарантій останнього щодо безпосередньої участі у процедурі прийняття відповідного рішення компетентним органом, оскільки відповідно до приписів абзацу 1 пункту 23 Порядку № 1983, запрошення іммігранта є правом, а не обов`язком міграційного органу, яке реалізується у разі потреби.

Стосовно отримання органом ДМС додаткової інформації від ініціатора подання слід зазначити, що статтею 9 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» передбачений особливий порядок захисту відомостей про контррозвідувальну діяльність, зокрема, що стосується форм, методів та засобів її здійснення.

Відповідно до положень даної статті забороняється оприлюднювати або надавати (розголошувати) зібрані відомості, а також інформацію щодо проведення або не проведення стосовно певної особи контррозвідувальної діяльності та заходів до прийняття рішення за результатами такої діяльності або заходів.

Окрім цього, в поданні від 15.01.2025 чітко зазначено, що стосовно позивача отримано відомості компрометуючого характеру з обмеженим доступом (гриф таємно), які дають достатні підстави вважати про сприяння ним представникам силових структур іноземних держав на шкоду державній безпеці України.

На думку представника позивача, саме по собі проживання особи на території України протягом тривалого часу та факт наявності сім`ї, не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні міркуваннями збереження її приватного життя, внаслідок зобов`язань держави відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, у контексті обставин даної справи, ГУ ДМС в Одеській області вважає, що втручання у права позивача шляхом відкликання дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні здійснене згідно із законом, має легітимну мету та в умовах війни з російською федерацією є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, при цьому у даному випадку публічний інтерес перевищує право позивача на повагу до приватного життя.

З наведених підстав представник відповідача просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Ухвалою суду, що занесено до протоколу судового засідання від 19 листопада 2025 року задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Управління Служби безпеки України в Одеській області.

До суду 24 листопада 2025 року від Управління Служби безпеки України в Одеській області надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник третьої особи просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що документом, який став підставою для відкликання дозволу на імміграцію та скасування посвідки на тимчасове проживання стало вмотивоване подання 15.01.2025 № 65/1/3/504 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну Позивачу, яке надійшло 16.01.2025 до ГУ ДМСУ в Одеській області від Управління у зв`язку з ти що дії іноземця становлять загрозу національній безпеці України.

Представник третьої особи звертає увагу, що відповідно до статті 2 Закону України «Про Службу безпеки України» на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

Представник третьої особи зазначає, що саме на Службу безпеки України, як на орган, що наділений унікальною компетенцією покладено обов`язок, в тому числі вживати заходи превентивного характеру з метою запобігання виникненню загроз національній безпеці України.

Отже, повноваження Служби безпеки України щодо надання подання відповідному компетентному органу про скасування посвідки на тимчасове проживання є виключними та дискреційними, і суд не може здійснювати переоцінку загрозам національної безпеки України, яка попередньо здійснена Службою безпеки України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31.05.2023 у справі N 600/6944/21-а.

На переконання Управління, під час розгляду вказаної справи суд позбавлений можливості здійснювати оцінку інформації, яка була отримана Управлінням під час здійснення певних заходів, передбачених законодавством, оскільки саме органи СБУ наділені виключною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз національній безпеці та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення.

Отже, викладена в листі Управлінні Служби безпеки України в Одеській області інформація та отримання її ГУ ДМС в Одеській області, є достатньою підставою для прийняття рішення щодо відкликання посвідки на тимчасове проживання, відповідно до вимог Закону України «Про імміграцію».

При цьому, посилання представника позивача на те, що відповідачем не наведено в оскаржуваному рішенні, не уточнено причин та не конкретизовано обставин, які слугували підставою для прийняття спірного рішення Управління вважає неспроможними, враховуючи наступне.

Не зазначення конкретних дій іноземця з питань вчинення чи не вчинення ним дій, що становлять загрозу національній безпеці України, Україні за умови встановлення вказаних фактів уповноваженим органом в сфері національної безпеки не можуть мати значення для прийняття остаточного рішення про відкликання посвідки.

Також попереднє надання іммігранту такої інформації може нашкодити захисту національних інтересів України, сприяти приховуванню або знищенню фактів протиправної діяльності, тому особа не повинна наперед бути поінформована про те, що відносно неї розглядається питання відкликання посвідки.

Компетенція встановлення обставин, що певні дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України належить виключно Службі безпеки України.

Також Управління наголошує, що твердження Позивача, що відсутність порушених відносно нього кримінальних проваджень є підставою для скасування рішення ГУ ДМС в Одеській області про скасування посвідки на тимчасове проживання суперечать чинному законодавству з огляду на наступне.

Скасування посвідки на тимчасове проживання має превентивний характер, не доводитися лише фактом вчинення особою протиправних діянь, а може обґрунтовуватися в тому числі посиланням на можливість протиправної поведінки.

Управління СБУ в Одеській області має достатній обсяг інформації з грифом обмеження доступу «таємно», отриманої у встановленому порядку, яка у відповідності до чинного законодавства дозволяє зробити висновок що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України.

Також представник третьої особи звертає увагу, що бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів дитини покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки. Вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства.

Щодо процедури скасування дозволу на імміграцію, представник третьої особи зазначає, що запрошення іммігранта є правом, а не обов`язком міграційного органу, яке реалізується у разі потреби і не може свідчити про позбавлення процесуальних гарантій позивача щодо безпосередньої участі у процедурі прийняття відповідного рішення компетентним органом.

Також представник третьої особи звертає увагу суду, що пояснення мігранта щодо його дій в яких вбачаються окремі ознаки причетності до діяльності на шкоду державним інтересам України, встановлених в ході контррозвідувального захисту інтересів держави, не можуть мати вирішального значення для прийняття остаточного рішення про відкликання дозволу на імміграцію.

Навпаки, попереднє надання іммігранту такої інформації може нашкодити захисту національних інтересів України, сприяти приховуванню або знищенню фактів протиправної діяльності.

Також Управління вважає за необхідне звернути увагу суду, що предметом розгляду даної справи є визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС в Одеській області про скасування рішення про відкликання дозволу на імміграцію та протиправним та скасування рішення про скасування посвідки на постійне проживання.

Тобто оскаржуються конкретні дії конкретного державного органу, який виступає у конкретних правовідносинах як суб`єкт владних повноважень.

В той же час представник позивача фактично намагається довести протиправність подання Управління, яке стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення ГУ ДМСУ в Одеській області, що не відповідає предмету спору.

Доводи позивача наведені у позовній заяві стосуються насамперед інформації викладеної у поданні Управління, яка не є предметом розгляду цієї справи.

Управління звертає увагу суду, що відповідно до висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 14 квітня 2020 у справі № 480/296/19, подання спеціально уповноважених органів про скасування або ненадання особі дозволу на імміграцію не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства.

З наведених підстав представник третьої особи просить відмовити у задоволенні позову.

На судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача та представник третьої особи заперечували проти заявлених позовних вимог та просив у задоволенні позову відмовити.

Доповівши зміст позовної заяви, заслухавши вступні слова представників учасників справи та вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

До ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянин Соціалістичної республіки В`єтнаму, що підтверджено паспортом № НОМЕР_4 , дійсний до 29.11.2031 року.

Зі слів представника позивача, позивач проживає на території України більш 20 років.

08.11.2022 року Позивач здійснив обмін посвідки та отримав посвідку на постійне проживання у формі ID-картки № НОМЕР_2 , термін дії до 07.11.2032 року.

Так, матеріалами справи підтверджено, що в 2017 році громадянин В`єтнаму До ОСОБА_4 отримав дозвіл на імміграцію в Україні та був документований посвідкою на постійне проживання з терміном дії «безстроково» як батько громадянина України.

Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про шлюб Соціалістичної республіки В`єтнам № 12 Книга 01 позивач одружений з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянство В`єтнам, дата реєстрації: 11.02.2011 року.

ОСОБА_9 , також документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_5 , дата закінчення строку дії 01.04.2029 (а.с.21).

До ОСОБА_4 та ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено довідками про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 17, 22).

Суд встановив, що у До ОСОБА_4 та ОСОБА_9 народилися двоє дітей на території України, а саме: відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_6 народився До ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.23) та відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_7 До ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 29).

До ОСОБА_5 є громадянином України, що підтверджено паспортом громадянина України № НОМЕР_8 дійсний до 26.08.2026 року (а.с. 26-27).

До ОСОБА_6 є громадянином України, що підтверджено довідкою № 368316 про реєстрацію особи громадянином України (а.с.30).

До ОСОБА_5 та ОСОБА_10 також зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено довідками про реєстрацію місця проживання особи.

Квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності До ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу від 06.07.2018 року зареєстрований в реєстрі за № 1078 (а.с. 36-37).

До ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 26.05.2023, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 33-34), та здійснює господарську діяльність за КВЕДом 47.82- роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям та 47.89- роздрібна торгівля з лотків та на ринках іншими товарами, що підтверджено податковими деклараціями та звітністю за 2023-2024 роки, і сплатою податків та зборів (ЄСВ, військовий збір, єдиний податок).

Представник позивача стверджує, що позивач активно підтримує Україну, бере участь у волонтерній діяльності на підтримку ЗСУ, що підтверджено фотокопією із сторінки певної соціальної мережі.

Суд встановив, що 16.01.2025 надійшло до ГУ ДМС в Одеській області від управління Служби безпеки України в Одеській області подання від 15.01.2025 № 65/1/3/504, в якому містилася вимога щодо відкликання дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянину СР В`єтнам До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що дії вказаної особи становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні і це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Зазначене подання обґрунтовано тим, що Управлінням Служби безпеки України в Одеській області, в ході виконання завдань у межах компетенції, визначеної статтею 2 Закону України «Про Службу безпеки України», статтею 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» у встановленому порядку отримано інформацію стосовно громадянина В`єтнаму ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, за наявною інформацією обґрунтовано підозрюється у причетності до різнопланового сприяння ворогу в умовах воєнного стану, що суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України. Зокрема, щодо іноземця було отримано відомості компрометуючого характеру з обмеженим доступом (гриф - таємно), які дають достатні підстави вважати про сприяння ним представникам силових структур іноземних держав на шкоду державній безпеці України.

Крім того, під час проведення АТКЗ (відповідно до бойового розпорядження начальника УСБУ в Одеській області №308бр/дск від 30.10.2024 та бойового розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » №1/1/3119дск від 11.10.2024) спільно з працівниками ГУ НП, ТЦК та СП, ГУ ДМС в Одеській області громадянин В`єтнаму До ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив фотофіксацію співробітників СБУ, Національної Поліції, ТЦК та СП, ГУ ДМСУ в Одеській області, які виконували службові функції, після чого розмістив вказані фото в загальнодоступній спільноті мешканців будинку.

Суд встановив, що на службовий лист ГУ ДМС України в Одеській області від 18.04.2025 року № 5100.19.1-3753/51.1-25 стосовно громадянина До ОСОБА_4 , Головне управління Національної поліції в Одеській області листом від 06.06.2025 № 5271/1/5101-25 повідомило, що відомості про перебування в розшуку вищезазначеної особи станом на 06.05.2025 року відсутні (а.с. 108).

За результатами розгляду подання Управління Служби безпеки України в Одеській області подання від 15.01.2025 № 65/1/3/504 Головним управлінням ДМС України в Одеській області складено висновок про відкликання рішення про надання на імміграцію в України та посвідки на постійне проживання, наданих громадянину В`єтнаму До Конг Хуан, затверджений начальником ГУ ДМС в Одеській області 17.06.2025 року.

Відповідно до вимог Закону України «Про імміграцію», Порядку № 1983, Постанови № 321, ГУ ДМС в Одеській області 17.06.2025 прийняті рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 2,3 частини першої, частини другої статті 12 Закону України «Про імміграцію» та № 00303 про відкликання посвідки на постійне проживання (а.с. 65).

У зв`язку з відкликання дозволу на імміграцію в Україні та посвідки на постійне проживання Головне управління ДМС України в Одеській області прийняло рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країні відносно позивача № 0018674 від 17.06.2025 року (а.с. 58), яким зобов`язано позивача примусово повернутись до країни походження або третьої країни у термін до 16.07.2025.

Перевіряючи правомірність заявлених позовних вимог, проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктами 6,8 частини першої статті 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) визначено, що іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону № 2491-ІІІ іммігрувати в Україну на постійне проживання.

За приписами частини першої статті 1 Закону України «Про імміграцію» № 2491-ІІІ (далі, - Закон № 2491-ІІІ) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 3 Закону № 2491-ІІІ визначено, що правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Суд встановив, що в 2017 році громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 отримав дозвіл на імміграцію в Україні та був документований посвідкою на постійне проживання з терміном дії «безстроково» як батько громадянина України.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2491-ІІІ підставами для відкликання рішення про надання дозволу на імміграцію органом, що його надав, якщо, зокрема: пункт 2) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; пункт 3) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до ч. 2 статті 12 Закону № 2491-ІІІ, у разі відкликання дозволу на імміграцію відкликається також посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 «Деякі питання у сфері імміграції» затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про відкликання дозволу на імміграцію, визнання недійсними таких рішень, їх оскарження та виконання (далі, - Порядок № 1983).

Відповідно до п. 1 Порядку № 1983 цей Порядок визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), відкликання дозволу на імміграцію, визнання недійсними таких рішень, їх оскарження та виконання (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію відкликається або визнається недійсним органом, що його надав.

Питання щодо відкликання або визнання недійсним дозволу мають право порушувати ДМС, територіальні органи ДМС та територіальні підрозділи ДМС, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, функціональні підрозділи Центрального управління СБУ, органи військової контррозвідки СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо було встановлено обставини, за яких дозвіл на імміграцію підлягає відкликанню відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію або визнанню недійсним відповідно до статті 12-1 Закону України Про імміграцію.

Для прийняття рішення про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію в разі, коли ініціатором такого відкликання або визнання дозволу недійсним є ДМС, територіальні органи ДМС або територіальні підрозділи ДМС, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для відкликання або визнання недійсним дозволу, визначених статтями 12, 12-1 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (п. 22 Порядку № 1983).

У разі коли ініціатором відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення таким органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для відкликання або визнання недійсним дозволу, визначених статтями 12, 12-1 Закону України Про імміграцію, яке разом з матеріалами, що підтверджують такі підстави (за відсутності визначених законом заборон для їх передачі або розголошення), надсилається до органу ДМС, який надав такий дозвіл.

Відповідно до п. 23 Порядку № 1983 ДМС, територіальні органи ДМС і територіальні підрозділи ДМС у місячний строк з дня надходження подання щодо відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб. На підставі результатів аналізу зазначеної інформації приймається відповідне рішення.

У разі коли ініціатором відкликання дозволу на імміграцію є іммігрант, проводяться перевірки відсутності підстав, за яких відповідно до частин другої і третьої статті 22 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства виїзд з України не дозволяється.

Рішення про відкликання дозволу на імміграцію згідно з додатком 3 або визнання недійсним дозволу на імміграцію згідно з додатком 4 формується за допомогою відомчої інформаційної системи ДМС та підписується Головою ДМС або його заступником, керівником/заступником керівника територіального органу ДМС, керівником/заступником керівника територіального підрозділу ДМС шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису. У випадку відсутності технічної можливості підписання рішення шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису таке рішення підписується власноручно та сканується особою, яка його підписала, із застосуванням засобів відомчої інформаційної системи ДМС до заяви про надання дозволу на імміграцію.

Про прийняте рішення протягом п`яти календарних днів письмово повідомляється ініціатору відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію.

Копії рішень про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше трьох робочих днів з дня їх прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання або на останню відому ДМС, територіальному органу ДМС або територіальному підрозділу ДМС адресу або вручаються їй.

Сукупний аналіз наведених норм права доводить, що регіональні органи СБУ є ініціаторами відкликання дозволу на імміграцію.

Водночас відповідне рішення за поданням ухвалюється органом, який видав дозвіл на імміграцію, у цьому випадку Головним управлінням ДМС в Одеській області.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем не проведено належної перевірки підстав викладених у поданні щодо відкликання дозволу на імміграцію.

Своєю чергою, представник відповідача та третьої особи акцентували увагу суду на тому, що оскільки забезпечення національної безпеки належить до завдань СБУ, то органи ДМС України не зобов`язані додатково перевіряти достовірність інформації.

Надаючи оцінку доводам та запереченням учасників справи, суд зазначає, що як вбачається із буквального аналізу пункту 23 Порядку № 1983 територіальні органи ДМС мають ухвалювати рішення на підставі результатів аналізу отриманої інформації, для цього мають право у місячний строк з дня надходження подання щодо відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб.

За змістом статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2229-XII «Про Службу безпеки України» (далі - Закон № 2229-XII у редакції на час виникнення спірних правовідносин), на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці. До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 24 Закону № 2229-XII Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Отже, суд погоджується, що саме СБУ наділена компетенцією надавати оцінку наявності у діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенціальних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, а також повноваженнями щодо вжиття заходів превентивного характеру з метою протидії розвідувальній, розвідувально-підривній діяльності проти України, тим більше в умовах воєнного стану.

У той же час, Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2020 року у справі № 480/296/19 наголошував, що подання спеціально уповноважених органів про скасування особі дозволу на імміграцію не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, на відміну від рішення органу ДМС.

Тож обґрунтованість такого подання має перевірятися органом ДМС, як суб`єктом управлінської діяльності, який на підставі цього подання приймає рішення, що є предметом перевірки у адміністративному судочинстві.

У свою чергу, рішення ДМС як суб`єкта управлінської діяльності повинно відповідати критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, розуміння змісту вимог щодо дотримання яких має бути однаковим для усіх суб`єктів управлінської (адміністративної) діяльності, що регулюється іншими нормативними актами.

Зокрема, якщо йдеться про критерій обґрунтованості рішення ДМС, то таке рішення має прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття (вчинення дій). Дискреція дозволяє адміністративному органу прийняти найбільш зважене в конкретних умовах рішення, засноване на особистих (власних) оцінках обставин, а не на чіткому приписі норми права (не формально).

Для цього законодавець у пункті 23 Порядку № 1983 передбачив, що ДМС, територіальні органи і підрозділи у місячний строк з дня надходження подання щодо відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб та на підставі результатів аналізу зазначеної інформації приймають відповідне рішення.

За таких обставин, суд відхиляє доводи відповідача, що подання регіональних органів СБУ є безумовною підставою для ухвалення рішення про відкликання дозволу на імміграцію.

Не заперечуючи достовірність фактів, викладених у подання У СБУ в Одеській області, суд зазначає, що відповідачем не доведено, що ним здійснено аналіз отриманої інформації, та порівняльний аналіз з міграційною справою позивача, не доведено відсутність необхідності у витребуванні додаткової інформації від органу, який подав подання, від інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, необхідності запрошення позивача для надання пояснень.

Орган ДМС при прийнятті рішення повинен виходити із конкретних обставин, ураховувати особу іммігранта, його спосіб життя та поведінку, а також оцінити чи є достатньою наявна у нього інформація для прийняття відповідного рішення з огляду на те, які наслідки воно матиме для іммігранта.

Водночас, порушене питання про відкликання дозволу на імміграцію перебуває в прямій залежності від питання щодо дотримання права на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З особової справи, наявної у матеріалах справи, вбачається, що позивач проживає на території України понад 10 років, має сім`ю: дружину та двох неповнолітніх дітей громадян України: До ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (довідка №368307 від 22.09.2017 р. про реєстрацію особи громадянином України), та До ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (довідка № 368316 від 22.09.2017 р. про реєстрацію особи громадянином України). Діти Позивача були народжені в Україні та все своє життя проживають в Україні, навчаються в школах, говорять українською мовою як своєю рідною мовою.

Разом з цим суду не надано докази, що ГУДМС України в Одеській області були перевірені вказані факти та враховані при прийнятті оскаржуваного рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Суд звертає увагу, що у постанові від 02.12.2021 у справі № 120/1859/19-а Верховний Суд наголосив, що із змісту норми пункту 23 Порядку № 1983 не слідує, що особа запрошується для надання пояснень лише у разі необхідності з`ясування обставин, які мають значення для вирішення питання про скасування дозволу на імміграцію, а тому висновки суду про те, що відсутність запрошення позивача для надання пояснень щодо підстав скасування дозволу на імміграцію не є порушенням пункту 23 Порядку № 1983 є помилковими.

Також у постанові Верховного Суду від 10.06.2022 у справі № 640/13572/20, у постанові Верховного Суду від 17.04.2025 у справі №420/17661/23 Верховний Суд, аналізуючи положення Порядку № 1983, зазначив, що особа, якої стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності. Тож не запрошення для надання пояснень іммігранта, стосовно якого розглядається питання скасування дозволу на імміграцію, є позбавленням процесуальних гарантій останнього щодо безпосередньої участі у процедурі прийняття відповідного рішення компетентним органом.

Вказаний висновок повторений у постанові Верховного Суду від 30.10.2025 року у справі № 560/5955/23.

Отже, рішення ДМС як суб`єкта управлінської діяльності повинно відповідати критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, розуміння змісту вимог щодо дотримання яких має бути однаковим для усіх суб`єктів управлінської (адміністративної) діяльності, що регулюється іншими нормативними актами.

Зокрема, якщо йдеться про критерій обґрунтованості рішення ДМС, то таке рішення має прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття (вчинення дій). Дискреція дозволяє адміністративному органу прийняти найбільш зважене в конкретних умовах рішення, засноване на особистих (власних) оцінках обставин, а не на чіткому приписі норми права (не формально).

Для цього, як вже було зазначено, законодавець у пункті 23 Порядку № 1983 передбачив, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо відкликання дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Тобто, Порядок № 1983 передбачає своєрідний алгоритм дій органів ДМС задля прийняття обґрунтованого рішення, який не був дотриманий відповідачем.

З наведених підстав, суд доходить висновку, що позовні вимоги - визнати протиправним та скасувати рішення від 17.06.2025 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відкликання дозволу на імміграцію в Україну виданого громадянину В`єтнаму До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є правомірними та належать задоволенню.

Щодо решт позовних вимог, суд зазначає таке.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 2 статті 12 Закону № 2491-ІІІ, у разі відкликання дозволу на імміграцію відкликається також посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну.

Відповідно до ст. 13 Закону № 2491-ІІІ Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення. Копії рішень про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення протягом п`яти календарних днів з дня прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, або вручаються їй. Відкликана або визнана недійсною посвідка підлягає вилученню центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про необґрунтованість прийняття рішення про відкликання дозволу на імміграцію, з метою ефективного захисту прав позивача, суд доходить висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення № 00303 від 17.06.2025 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 від 08.11.2022 р., виданої громадянину В`єтнаму До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання протиправним та скасування рішення № 018674 від 17.06.2025 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове повернення громадянина В`єтнаму До ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження або третьої країни.

Щодо позовної вимоги - зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області виключити з бази даних Державної міграційної служби України інформацію про вилучення посвідки № НОМЕР_2 від 08.11.2022 року, виданої громадянину В`єтнаму До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поновити дані посвідки № НОМЕР_2 від 08.11.2022 року, виданої громадянину В`єтнаму До ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в базі даних Державної міграційної служби України, суд зазначає таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322 Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі, - Порядок № 322).

Пунктом 1 Порядку № 322 передбачено, що посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до п. 71 Порядку № 322 посвідка підлягає вилученню в разі:

1) відкликання або визнання недійсною посвідки;

2) смерті особи, якій видано посвідку;

3) закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін посвідки до закінчення строку її дії;

4) коли іноземець або особа без громадянства не звернулися для її обміну у строки, визначені пунктом 18 цього Порядку.

Вилучена посвідка (крім посвідок, зазначених у підпункті 1 цього пункту) анулюється працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС/уповноваженого суб`єкта у день вилучення шляхом пробивання двох отворів наскрізь на кожному аркуші, обкладинці документа у формі книжечки або машинозчитувальній зоні документа у формі картки та знищується.

Посвідка, стосовно якої було прийнято рішення про відкликання або визнання недійсною, а також посвідка, після оформлення якої було прийнято рішення про відмову у видачі посвідки, анулюється та знищується після закінчення строків адміністративного оскарження таких рішень.

Посвідка, не отримана іноземцем або особою без громадянства протягом шести місяців або протягом воєнного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування (якщо такий строк не більше строку її дії), анулюється та знищується після закінчення зазначених строків.

Відповідно до п. 68 Порядку № 322 іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про відкликання або визнання недійсною посвідки, повинні здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення (крім випадку, визначеного підпунктом 5 пункту 63 цього Порядку).

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача ГУ ДМС в Одеській області, що поновити посвідку на постійне проживання неможливо.

Разом з цим, керуючись ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати позивачу нову посвідку на постійне місце проживання, з урахуванням висновків суду.

Тому, суд доходить висновку, що вказані позовні вимоги належать задоволенню у визначений судом спосіб.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо позовні вимоги належать задоволенню.

У зв`язку з тим, що позов задоволено, керуючись приписами ст. 139 КАС України судовий збір належить стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, місце знаходження: 65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Управління служби безпеки України в Одеській області (, 65045, м. Одеса, вул. Єврейська,43) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 17.06.2025 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, місце знаходження: 65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про відкликання дозволу на імміграцію в Україну виданого громадянину В`єтнаму ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Визнати протиправним та скасувати рішення № 00303 від 17.06.2025 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, місце знаходження: 65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 від 08.11.2022 р., виданої громадянину В`єтнаму До ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Визнати протиправним та скасувати рішення № 018674 від 17.06.2025 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, місце знаходження: 65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про примусове повернення громадянина В`єтнаму До ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження або третьої країни.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, місце знаходження: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) видати громадянину В`єтнаму До ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) нову посвідку на постійне місце проживання, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, місце знаходження: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) на користь До ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ч. 3 ст. 288 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано « 11» грудня 2025 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко