Справа № 160/27137/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), зокрема є власником об`єктів нежитлової нерухомості:
- складського приміщення літ «С», загальною площею 1 273, кв.м., у розмірі частки за адресою: АДРЕСА_1 ,
- будівлі овочесховища - літ.«А», загальною площею 6171,9 кв.м., у розмірі частки 447/1000, за адресою: АДРЕСА_1 .
30.01.2023 року, з огляду на перебування у власності позивача складського приміщення літ. «С», загальною площею 1273, кв.м., у розмірі частки за адресою: АДРЕСА_1 та будівлі овочесховища - літ. «А», загальною площею 6171,9 кв.м., у розмірі частки 447/1000, за адресою: АДРЕСА_1 , Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області були винесені спірні податкові повідомлення-рішення:
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд доходить наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі ПК України).
Згідно із пп.14.1.129-1, 14.1.157 п.14.1 ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
Відповідно до пп.41.1.1 п.41.1 ст.41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно із пунктом 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).
Розділом XII ПК України врегульовано сплату платниками податків податку на майно
Відповідно до пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
За змістом пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
В силу пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно із пп.266.5 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України).
Згідно із пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Порядок взаємодії між платником податків та контролюючим органом, зокрема унормований підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 267 ПК України, відповідно до якого платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:
- об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;
- розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;
- права на користування пільгою із сплати податку;
- розміру ставки податку;
- нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним)
При цьому абзац другий підпункту 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлює, що у разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.
Отже, приведений вище підпункт 266.7.3 пункту 266.7 статті 267 ПК України прямо передбачає, що за наявності розбіжностей між даними податкового органу і даними платника податків, пріоритет мають дані, підтверджені таким платником на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності (його набуття чи втрати).
За позицією позивача, податковий орган безпідставно нараховував податок за ставками м.Нікополя, що є порушенням ПК України по наступним адресам: вул.Карла Лібкнехта (вул.Патріотів України), буд.173, м.Нікополь, Дніпропетровська обл., вул.Карла Лібкнехта (вул.Патріотів України), буд.179, м.Нікополь, Дніпропетровська обл.
Відповідачем не заперечується той факт, що при складанні спірних податкових повідомлень-рішень ним було застосовано рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2014 р. №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м.Нікополя» відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням рішення Нікопольської міської ради від 27.01.2017 р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки №70-16/VII.
Рішення Нікопольської міської ради від 27.01.2017 р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» №70-16/VII відповідно до приписів пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України, встановлює ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в межах міста Нікополь.

Однак, позивач зазначає, що 31.01.2014 р. Нікопольською міською радою було прийнято рішення «Про затвердження містобудівної документації м.Нікополя» №125-41/VI, яким міська рада, розглянувши містобудівну документацію «Проект внесення змін до генерального плану міста Нікополь Дніпропетровської області», розроблену ДП Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» ім. Ю.М.Білоконя, та «Історико-архітектурний опорний план, межі і режими використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів м.Нікополь Дніпропетровської області», розроблену Науково-дослідним інститутом пам`яткоохоронних досліджень і затверджену Наказом Міністерства культури від 27.03.2013 р. №228, враховуючи позитивний експертний звіт ДП «Укрдержбудекспертиза» від 13.12.2013 р. №00-0355-13/МД щодо розгляду містобудівної документації «Проект внесення змін до генерального плану міста Нікополь Дніпропетровської області», затвердила містобудівну документацію «Проект внесення змін до генерального плану міста Нікополь Дніпропетровської області» з розрахунковим періодом до 2036 року, заходи з реалізації генерального плану з внесеними змінами та зміни меж міста та містобудівну документацію «Історико-архітектурний опорний план, межі і режими використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів м.Нікополь Дніпропетровської області».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року по справі №160/7600/20, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 року, позов Червоногригорівської селищної ради до Нікопольської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Нікопольська районна державна адміністрація про визнання протиправним та нечинним рішення - задоволено повністю, а саме: визнано протиправним та нечинним рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2014 №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м.Нікополя».

Постановою Верховного Суду України 24.01.2023 року по справі №160/7600/20 касаційну скаргу Нікопольської міської ради задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 року - змінено, виключивши з їх мотивувальної частини висновки про порушення Нікопольською міською радою норм частини сьомої статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В решті оскаржувані судові рішення залишено без змін.

Отже, рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2014 року №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя» визнано протиправним та нечинним.

На думку позивача, у зв`язку із визнанням нечинним вказаного рішення, об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресами: вул.Карла Лібкнехта (вул.Патріотів України), буд.173, м.Нікополь, Дніпропетровська обл., вул.Карла Лібкнехта (вул.Патріотів України), буд.179, м.Нікополь, Дніпропетровська обл., знаходяться поза межами міста Нікополь, а тому застосування рішення Нікопольської міської ради від 27.01.2017 р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» №70-16/VII при обрахунку податку за наведені об`єкти, є неправильним.

Суд погоджується з такими доводами позивача, виходячи з такого.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 року по справі №160/15208/21 та від 14.11.2024 року по справі №160/5065/22 встановлено, що згідно із листа ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №415-0.171-428/40-18 від 19.12.2018 року, 1) будівлі розташовані за адресою АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 відносяться до адміністративно територіальної одиниці Нікопольського району КОААТУ -.

Згідно із відповіді №2619/0/2-23 від 21.12.2023 року Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області на адвокатський запит адвоката позивача, повідомлено, що нежитлова будівля (складське приміщення літ. "С") реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 16, яке належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (1/2 частина) та раніше мало поштову адресу: АДРЕСА_1 , та нежитлова будівля (овощесховище - А) реєстраційний номер нерухомого майна 16, яке належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (1/2 частина) раніше мало поштову адресу: АДРЕСА_2 по адміністративно-територіальному підпорядкуванню знаходяться на території Червоногригорівської селищної територіальної громади.

Згідно із пунктом 50 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою КМУ від 07.07.2021 р. №690 з метою упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна, які мають невідповідності адреси фактичному розташуванню та на підставі заяв співвласників об`єктів нерухомого майна, рішенням виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради від 07.11.2023 року №421 було змінено реквізити адрес вищевказаних об`єктів нерухомого майна нежитлових будівель, а саме: нежитловій будівлі (складське приміщення літ. "С") - Україна, Дніпропетровська область, Нікопольський район, Придніпровське, Червоногригорівської селищної територіальної громади, вул.Польова, буд.62, нежитловій будівлі (овощесховище - А) - Україна, Дніпропетровська область, Нікопольський район, с.Придніпровське Червоногригорівської селищної територіальної громади, вул.Польова, буд.63. Дані зміни були внесені на підставі рішення виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради від 07.11.2023 року № 421.

Отже, наведеним підтверджено, що вказані об`єкти нерухомого майна не знаходяться в межах міста Нікополь.

Разом з тим, відповідач зазначає, що станом на час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2014 р. №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя» було чинним, а тому відповідачем правомірно застосовано при визначені розміру податкових зобов`язань для об`єктів, що розташовані за адресами: 1) вул.Карла Лібкнехта (вул.Патріотів України), буд.173, м.Нікополь, Дніпропетровська обл.; 2) вул.Карла Лібкнехта (вул.Патріотів України), буд.179, м.Нікополь, Дніпропетровська обл.

Однак, Верховний Суд у справі № 804/8091/17 зазначив, що: «аналіз положень ст.58 Конституції України свідчить про те, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали. Конституційний принцип незворотності дії закону в часі неодноразово був предметом вивчення, проте в правозастосовній практиці проблема щодо особливостей його практичної реалізації залишається невирішеною. Єдиний виняток з описаного правила закріплений в ч.1 ст.58 Конституції України, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Суди попередніх інстанцій у справі № 804/8091/17 встановили, що спірне Рішення прийняте поза межами повноважень, не у спосіб та не в порядку, встановленому законом. Верховний Суд визнав, що ч.2 ст.265 КАС України, згідно з якою нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не визначає можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним».

В цій справі, Касаційний суд наголосив на неможливості зобов`язати платника податків виконати положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом. Отже, Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що визнання протиправним та нечинним в судовому порядку рішення Криворізької міської ради в оскаржуваній частині унеможливлює його застосування при обчисленні ставок податку з орендної плати саме з моменту його прийняття. Суд касаційної інстанції зазначив, що застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, в будь-якому випадку є незаконним.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 року справі № 260/2988/2: «Суд погоджується з висновком суду першої інстанції у цій справі, що визнання протиправним і нечинним у судовому порядку рішення Яношівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 19 червня 2019 року № 114 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Яношівської сільської ради на 2020 рік" в оскаржуваній частині унеможливлює його застосування при обчисленні ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, саме з моменту його прийняття. Колегія суддів зазначає, що застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, у будь-якому випадку є незаконним. Відтак, твердження суду першої інстанції про те, що протиправні положення рішення Яношівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 19 червня 2019 року № 114 не можуть бути застосовані до позивача, повністю відповідають чинному законодавству. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 березня 2020 року у справі №160/1088/19. Натомість, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, безпідставно виходив з правомірності застосування контролюючим органом скасованого в судовому порядку рішення органу місцевого самоврядування з мотивів його дійсності на час нарахування відповідачем податку».

Суд також враховує висновки Верховного Суду в постанові від 12.09.2024 року у справі №160/5065/22, а також висновки Верховного Суду в постановах від 10.03.2020 року у справі №804/8091/17, від 08.02.2024 року у справі №260/2988/21, в якому зазначено, що застосування рішення сесії Нікопольської міської ради №5-57/VІ від 30.01.2015 «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» при обрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік щодо об`єктів нерухомого майна, які розташовані за адресами: Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул.Карла Лібкнехта, буд.173; буд.179, є протиправним.

Так, за позицією Верховного Суду «визнання протиправним та нечинним в судовому порядку рішення міської ради в оскаржуваній частині унеможливлює його застосування при обчисленні ставок податку з орендної плати саме з моменту його прийняття». «Застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, в будь-якому випадку є незаконним».

Отже, застосування рішення Нікопольської міської ради від 27.01.2017 р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки №70-16/VII при обрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік щодо об`єктів нерухомого майна, які розташовані за адресами: вул.Карла Лібкнехта (вул.Патріотів України), буд.173, м.Нікополь, Дніпропетровська обл. та вул.Карла Лібкнехта (вул.Патріотів України), буд.179, м.Нікополь, Дніпропетровська обл. є протиправним.

Зазначене призводить до скасування спірних податкових повідомлень-рішень, від 30.01.2023 року №0-0407 та №0-0407, які прийняті відповідачем щодо наведених об`єктів нерухомого майна.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 968,96 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.01.2023 року №0-0407 та №0-0407, прийняті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул.Сімферопольська, буд.17а, м.Дніпро, 49005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати по справі у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма