Справа № 260/6056/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/6056/24 пров. № А/857/9698/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року (головуюча суддя: Калинич Я.М., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 18.09.2024 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (далі відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2), в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2024 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн, на 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 грн, на 01 січня 2023 року у розмірі 2684,00 грн та на 01 січня 2024 року у розмірі 3028,00 грн;

зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2024 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року, прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн, на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 грн, на 01 січня 2023 року у розмірі 2684 грн та на 01 січня 2024 року у розмірі 3028,00 грн;

визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2024 року включно, обчислених, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2024 року па підставі частим 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме: у 2021 році - з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн, у 2022 році - 2481,00 грн, у 2023 році - 2684,00 грн, у 2024 році - 3028,00 грн з урахуванням виплачених сум та з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 01 січня 2021 року по 31 травня 2024 року обчислення суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення було проведено у відповідності до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, на рівні 2102,00 грн. Проте, відповідно до приписів спеціального законодавства суддівська винагорода та допомога на оздоровлення повинна бути нарахована, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: за весь 2021 рік - встановленого на 1 січня 2021 року в розмірі 2270 грн; за весь 2022 рік - встановленого на 1 січня 2022 року в розмірі 2481 грн; за весь 2023 року - встановленого на 1 січня 2023 року в розмірі 2684 грн; за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 - встановленого на 1 січня 2024 року в розмірі 3028 грн. Внаслідок цього, розмір суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за вказаний період не відповідає розміру, установленому спеціальним Законом, у зв`язку із чим, він не погоджується із сумою виплаченої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, та вважає, що відповідачами порушено право на належне матеріальне забезпечення та право на володіння майном в розумінні ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Територіальне управління Державної судової адміністрації в Закарпатській області та оскаржило в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте за неповного з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає, що кожного бюджетного періоду для визначення розмірів посадових окладів суддів, прокурорів використовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначається законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Законодавець чітко визначився про розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні, то враховуючи відсильну норму статті 135 Закону № 1402- VIII, саме цей розмір і необхідно застосовувати під час визначення суддівської винагороди позивача. Таким чином, саме законодавцями було розраховано та узгоджено прожитковий мінімум на підставі обсягів надходжень до бюджету та рівня матеріального забезпечення суддів. Відповідно до зазначених показників був встановлений прожитковий мінімум для суддів 2 102,00 грн на підставі якого був затверджений кошторис для ТУ ДСА України в Закарпатській області. Відповідач, жодними своїми рішеннями, діяннями чи бездіяльністю не здійснював дій, спрямованих на порушення прав та законних інтересів позивача. ТУ ДСА України в Закарпатській області, не наділена повноваженнями змінювати розмір бюджетних асигнувань на такі цілі. Таким чином, віднесення питання про відповідність Конституції України закону України «Про Державний бюджет України», у тому числі, щодо встановлення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 грн віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

У відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи вимоги цієї статті, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цю справу слід розглядати без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 травня 2009 року указом Президента України «Про призначення суддів» № 321/2009 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області.

Указом Президента України «Про призначення та тимчасове переведення суддів» № 212/2017 від 07 серпня 2017 року ОСОБА_1 переведено шляхом відрядження строком до шести місяців на роботу на посаді судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.

Указом Президента України «Про переведення суддів» № 228/2018 від 20 серпня 2018 року ОСОБА_1 переведено шляхом відрядження строком до шести місяців на роботу на посаді судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Наказом начальника управління ТУ ДСА в Закарпатській області «Про відрахування зі штату суду судді ОСОБА_1 » від 03 вересня 2018 року № 39/к ОСОБА_1 відраховано зі штату Перевальського районного суду Луганської області у зв`язку з переведенням на посаду судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 03 вересня 2018 року.

Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду «Про зарахування до штату суду ОСОБА_1 » від 24 вересня 2018 року № 267/02-06 ОСОБА_1 зараховано до штату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на посаду судді, днем 04 вересня 2018 року.

Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років ОСОБА_1 » від 14 вересня 2018 року № 283/02-06 ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу судді з 04.09.2018.

Наказом Голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 » від 26 листопада 2018 року № 362/02-06 ОСОБА_1 зараховано до стажу роботи на посаді судді 3 (три) роки стажу роботи в галузі права, як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначалась законом та надавала право для призначення на посаду відповідної судді вперше. Встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу, стаж роботи на посаді судді якої станом на 04.09.2018 становить 21 рік 1 місяць 15 днів.

Наказом голови Ужгородського міськрайонного суду «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років ОСОБА_1 » від 20 липня 2022 року № 27/02-06 ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60% посадового окладу судді з 20.07.2022.

В той же час, як вказує позивач, за період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2024 року обчислення суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення позивача було проведено у відповідності до статті 7 Закону України № 1082-ІХ, статті 7 Закону України № 1928-ІХ, статті 7 Закону України № 2710-ІХ та статті 7 Закону України № 3460-ІХ, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, на рівні 2102 грн.

Не погодившись з таким обчисленням суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів»; зміна Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що розмір суддівської винагороди встановлено статтею 135 Закону України № 1402-VIII, а тому позивач має право на перерахунок та виплату недоотриманих сум винагороди, яка повинна обчислюватися з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого станом: на 01 січня 2021 року складає 2270 грн, на 01 січня 2022 року - 2481 грн, на 01 січня 2023 року - 2684 грн, на 01 січня 2024 року - 3028 грн.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 130 Конституції України визначає, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначено Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами

Відповідно до ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. Закону № 1402-VIII, до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду (частина 4).

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (частина 5).

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду (ч. 6 ст. 135 Закону № 1402-VIII).

Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу (ч. 10 ст. 135 Закону № 1402-VIII).

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 1 січня 2017 року, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Закон № 966-XIV дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Згідно зі статтею 1 цього Закону прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Частиною третьою статті 4 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 7 Законів України «Про державний бюджет на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX, «Про державний бюджет на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX разом із встановленням на 01 січня прожиткового мінімуму для працездатних осіб, введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102 грн.

Отже, окремими приписами законів України Про Державний бюджет України встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що наведені приписи цих законів є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивача, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області діяло на законних підставах.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Водночас, законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.

Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року, Велика Палата Верховного Суду у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24 зробила правовий висновок, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що здійснюючи позивачу нарахування та виплату суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн відповідно до статті 7 Законів України «Про державний бюджет на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX, «Про державний бюджет на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області діяло правомірно, а тому правові підстави для задоволення позову щодо нарахування та виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня календарного року (2021 рік 2270 грн, 2022 рік 2481 грн, 2023 рік 2684 рік, 2024 рік 3028 грн) відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі № 260/6056/24 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська