Справа № 142/708/25
Суддя: Нестерук В. В.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 142/708/25
Номер провадження 2-а/142/15/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 грудня 2025 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

В складі:

головуючого судді Нестерука В.В.,

з участю секретаря судового засідання Яворської О.В.,

представника позивача адвоката Близнюка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами, передбаченими статтями 268-271, статтею 286 КАС України,

адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Близнюком В.В., до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якій позивач просить суд поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови за справою про адміністративне правопорушення, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 14 січня 2025 року за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, визнавши причину пропуску поважною, скасувати постанову № 3/25/14 за справою про адміністративне правопорушення, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 14 січня 2025 року, за якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, як незаконну, витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 та журнал відвідувань ІНФОРМАЦІЯ_2 за грудень 2024 року.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що Постановою № 3/25/14 за справою про адміністративне правопорушення, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 14 січня 2025 року, копія якої отримана від Крижопільського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 29 серпня 2025 року, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а саме за те, що ніби то, будучи належним чином повідомленим про необхідність 24.12.2024 р. з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проігнорував даний виклик та у зазначену дату не прибув, цим самим порушив абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вважає що позивач притягнутий до адміністративної відповідальності незаконно, а постанова, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 14 січня 2025 року, підлягає скасуванню як незаконна з наступних підстав. Як зазначено в оскаржуваній постанові, 08.11.2024 р. громадянину ОСОБА_1 вручена повістка № Р3/В3/01203, що підтверджується розпискою про отримання повістки, відповідно до якої 24.12.2025 р. він повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується розпискою про отримання повістки. З метою притягнення до адміністративної відповідальності, 08.01.2025 р. було складено адміністративний протокол № 3/25/14 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Порядок вручення повісток визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року та Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2023 року № 1071), зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2024 р. № 1147. Відповідачем не дотримано порядку ані особистого вручення повістки, ані направлення її поштою, чим порушено як положення вищезазначених нормативних актів, так і Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, беручи до уваги вказані порушення позивач просить його позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2025 року дану справу було передано для розгляду судді Нестеруку В.В.

Ухвалою судді Піщанського районного суду Вінницької області Нестерука В.В. від 11 вересня 2025 року було відкрито провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами, передбаченими статтями 268-271, статтею 286 КАС України, призначено судове засідання на 16 годину 00 хвилин 18 вересня 2025 року, витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали адміністративної справи, що стали підставою для винесення постанови № 3/25/14 від 14 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Копію цієї ухвали відповідачем отримано 12 вересня 2025 року.

У зв`язку із ненадходженням на адресу суду витребовуваних матеріалів адміністративної справи ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року було повторно витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали адміністративної справи, що стали підставою для винесення постанови № 3/25/14 від 14 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Копію цієї ухвали відповідачем отримано 28 жовтня 2025 року.

Станом на 10 грудня 2025 року вимоги ухвали суду відповідачем не виконано та витребовуваних матеріалів адміністративної справи на адресу суду не надано.

Відзиву на позовну заяву відповідач також не надав.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 10 грудня 2025 року не з`явився.

Представник позивача адвокат Близнюк В.В. в судовому засіданні 10 грудня 2025 року позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач по справі ІНФОРМАЦІЯ_3 свого уповноваженого представника в судове засідання 10 грудня 2025 року не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через систему «Електронний суд», де має зареєстрований електронний кабінет.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у раз і неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На підставі викладеного, враховуючи, що представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності такого учасника справи на підставі наявних у справі матеріалів.

Підстав для відклаладення судового засідання чи оголошення в ньому перерви судом не встановлено, учасники таких клопотань суду не заявляли.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що відповідно до постанови № 3/25/14 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 14 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 тис. грн. (а.с.11-12)

Згідно змісту постанови 08 листопада 2024 року громадянину ОСОБА_1 вручена повістка № Р3/В3/01203 відповідно якої 24.12.2024 року він повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується розпискою про отримання повістки. Натомість військовозобов`язаний громадянин ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про необхідність 24.12.2024 року з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 проігнорував даний виклик та у відповідну дату не прибув, цим самим порушив абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Винесенню вказаної постанови передувало складення 08 січня 2025 року протоколу № б/н про адміністративне правопорушення за ч. "не вказано" ст. 210-1 інспектором рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 (а.с. 13)

Зі змісту протоколу слідує, що 08 січня 2025 року встановлено, що (дату не вказано) військовозобов`язаному ОСОБА_1 вручено повістку № (номер не зазначено), відповідно якої він повинен був (дату не вказано) прибути до (поле не заповнене) за адресою (поле не заповнене), будучи належним чином повідомлений про необхідність з`явитися (дату не вказано) до ІНФОРМАЦІЯ_5 , проігнорував даний виклик та у зазначену дату не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_5 , чим не виконав свій обов`язок, порушив абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", ч.1, ч.3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20 грудня 2024 року за № 3/103 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як особі, яка є педагогічним працівником, на строк до 07.02.2025 року. (а.с.14)

Також судом досліджені копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 , копію військового квитка ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , з якого вбачається, що останній є військовозобов`язаним та перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 з 18 лютого 2010 року, а також копію постанови старшого державного виконавця Крижопільського відділу ДВС Столярика О.П. про відкриття виконавчого провадження від 13 серпня 2025 року ВП №78826861 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_5 № 3/25/14 від 14.01.2025 р. (а.с.5, 6-10, 15)

Представник позивача, заперечуючи факт отримання повістки до ТЦК ОСОБА_1 , та вважаючи вищевказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із адміністративним позовом з метою захисту прав довірителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381.

Відповідальність за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію; за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Законом України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по теперішній час.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560), який, зокрема, визначає, порядок оповіщення та прибуття резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації.

Відповідно до п. 34 Порядку № 560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних.

У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.

Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів - протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Згідно з п. 35 Порядку № 560 вручення повісток резервістам та військовозобов`язаним здійснюється цілодобово за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання, роботи, навчання, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України.

Згідно з п. 40 Порядку № 560 під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Згідно з п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Представник позивача заперечує факт вручення ОСОБА_1 повістки про виклик до ТЦК ні в спосіб особистого вручення ні шляхом направлення поштовим зв`язком.

Вказує, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення жодних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не було.

При цьому згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в графі додатки вказано "копія паспорта", в графі факт вчинення правопорушення підтверджується, свідки (за наявності) здійснено запис 1 "відсутні", 2 "відсутні".

Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, витребовуваних судом матеріалів справи про адміністративне правопорушення не надано, відтак доводи представника позивача не спростовано.

Разом з тим, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з положеннями статі 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Зокрема ст. 251, ст. 252 КУпАП встановлює, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи орган (посадова особа) встановлює на основі доказів, які оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. А відповідно до ст. 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення передбачає дослідження доказів. Відсутність будь-яких об`єктивних доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, унеможливлює визнання оскаржуваної постанови законною та обґрунтованою.

Будь-яких доказів вручення чи отримання повістки про виклик до ТЦК ОСОБА_1 суду відповідачем надано не було, а протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, що б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви суду.

Також суд звертає увагу на неналежне викладення суті адміністративного правопорушення в протоколі, а саме незаповнення граф щодо дати вручення повістки, номеру повістки, дати на яку необхідно з`явитись до ТЦК, що унеможливлювало належний розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а сама по собі оскаржувана постанова не є доказом у розумінні ч. 1 ст. 251 КУпАП, так як у відповідності до ст. 283 КУпАП приймається уже за наслідками розгляду справи як рішення уповноваженого органу.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, де вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, факт вчинення позивачем правопорушення, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

За встановлених обставин справи, суд констатує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів належними та допустимими доказами правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В ч. 2 ст. 2 КАС Укрпаїни передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного суд вважає, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та за відсутності будь-яких доказів вчинення ним правопорушення, приходить до висновку, що відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а тому рішення відповідача є протиправним, а належним способом захисту порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України, яка передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

А тому враховуючи, що до позовної заяви позивачем надано копію платіжної інструкції № 2.297754057.1 від 07 вересня 2025 року, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 605,60 грн., тому враховуючи задволення позову судом дані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 10, 71-79, 194, 229, 268, 241-246, 270-272, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 122, 247, 251, 283,286 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову № 3/25/14 за справою про адміністративне правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 14 січня 2025 року, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАПзакрити.

Стягнути з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань останнього на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , юридична адреса, АДРЕСА_3 , код. ЄДРПОУ - НОМЕР_3 .

Суддя: