Справа № 320/34510/23
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Черпака Ю.К.,

при секретарі Литвин С.В.

за участю:

представника позивача: Шевченка О.В.

представника відповідача: Колесник А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ЦЕНТРЕНЕРГО» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «ЦЕНТРЕНЕРГО» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «ЦЕНТРЕНЕРГО» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Центренерго») звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Мін`юсту) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову НОМЕР_1 від 18.04.2023 про стягнення 1 525 703,22 грн. виконавчого збору.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, старшим державним виконавцем Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Мін`юсту Григорян О.Г. (далі по тексту - державний виконавець Григорян О.Г.) 18.04.2023 відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 по виконанню судового наказу виданого Господарським судом міста Києва 04.01.2022 у справі №910/2457/20 про стягнення з ПАТ «Центренерго» на користь ТОВ «Укрдонінвест Трейдінг» заборгованість у розмірі 11 531 205,12грн., вартість доставки вугілля у розмірі 1 020 416,04 грн., пеню у розмірі 789 423,42грн., 3% річних у розмірі 585 971,57грн., інфляційні у розмірі 1 104 542,67 грн. та судовий збір у розмірі 225 473,38 грн.

Пунктом 3 вказаної постанови стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 1 525 703,22 грн.

Також, 18.04.2023 року державним виконавцем Григорян О.Г. прийнято постанову ВП НОМЕР_1 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1 525 703, 22 грн. (а.с.10, далі по тексту - оскаржувана постанова).

Крім того, постановою від 18.04.2023 державним виконавцем Григорян О.Г. зупинено вчинення виконавчих дій, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження, оскільки ПАТ «Центренерго» на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.01.2019 №36-р включено до Переліку об`єктів великої приватизації державної власності.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору у ВП НОМЕР_1 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - по тексту - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини 1-2 статті 18 Закону № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Приписами частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII обумовлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону № 1404-VIII передачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 42 Закону №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Частиною 1 статті 42 Закону №1404-VIII встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Правовими положеннями ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується, у разі закінчення виконавчого провадження, на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження та є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19 та 23.12.2020 у справі № 620/334/20.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 13 Розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення.

Винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору є його обов`язком, який виникає одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Щодо підстав зупинення вчинення виконавчих дій, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ПАТ «Центренерго» є господарським товариством, більше ніж 78,2% акцій належать державі, що підтверджується випискою із Національного депозитарію України від 13.01.2023 №97559.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №358-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році» державний пакет 78,289% акцій ПАТ «Центренерго» включено до переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 №36-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності» затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності, до якого включено ПАТ «Центренерго» та визначено продовжити приватизацію об`єктів державної власності, включених до переліку, рішення про приватизацію яких були прийняті в 2018 році.

Отже, обґрунтованими є твердженнями апелянта про те, що ПАТ «Центренерго» є господарським товариством, пакет акцій якого у розмірі 78,2% належить державі, включено до переліку об`єктів, які підлягають приватизації, а тому відносно позивача виконавчі дії підлягають зупиненню, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону №1404-VIII.

У свою чергу, державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 прийнято оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору 18.04.2023, та зупинено вчинення виконавчих дій на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону №1404-VIII, що відповідає нормам чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що державний виконавць Григорян О.Г. при прийнятті оскаржуваної постанови від 18.04.2023 року про стягнення виконавчого збору у ВП НОМЕР_1 діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Правовими положеннями ч. 1 ст. 272 КАС України регламентовано, що судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Щодо клопотання ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» від 03.09.2025 року про повернення частини сплати судового збору у розмірі переплаченої суми в розмірі 36 234,00 грн., колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку предметом оскарження є постанова НОМЕР_1 від 18.04.2023 про стягнення 1 525 703,22 грн. виконавчого збору, тобто одна вимога майнового характеру, розмір якої становить - 40 260,00 грн. (2684,00 грн.*15 = 40 260,00 грн. (максимальний судовий збір). Зазначені обставини були підставою постановлення судом апеляційної інстанції ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2025 про залишення без руху апеляційної скарги позивача, на виконання якої, 01.08.2025 року ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги до якої долучено платіжну інструкцію №3011 від 31.07.2025, яка міститься в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 242, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «ЦЕНТРЕНЕРГО» про повернення частини сплати судового збору у розмірі переплаченої суми - відмовити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ЦЕНТРЕНЕРГО» - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 09.12.2025 року