Справа № 803/1051/16
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №803/1051/16
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Єзерова А.А. та Чиркіна С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Державної служби геології та надр України
до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІМБ-7»
про анулювання спеціального дозволу на користування надрами,
за касаційною скаргою Державної служби геології та надр України
на рішення Волинського окружного адміністративного суду у складі судді Плахтій Н.Б. від 03 грудня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В., Ільчишин Н.В. від 05 березня 2025 року
1. У липні 2016 року Державна служба геології та надр України (далі - Держгеонадра; позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІМБ-7» (далі - ТОВ «НІМБ-7»; відповідач) про анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 28 грудня 2006 року № 4168.
2. Волинський окружний адміністративний суд постановою від 09 серпня 2016 року задовольнив позов.
3. 29 жовтня 2024 року ТОВ «НІМБ-7» звернулося до суду із заявою про перегляд постанови Волинського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами з підстав, передбачених пунктами 1 та 2 частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
4. Держгеонадра подала заперечення, в якому просила відмовити у задоволенні заяви ТОВ «НІМБ-7» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами за недоведеністю підстав перегляду.
5. Волинський окружний адміністративний суд рішенням від 03 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2025 року, скасував постанову Волинського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року та прийняв нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог Держгеонадр про анулювання спеціального дозволу ТОВ «НІМБ-7» на користування надрами.
6. 15 квітня 2025 року Держгеонадра подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій.
7. Верховний Суд ухвалою від 27 червня 2025 року відкрив касаційне провадження.
8. 07 липня 2025 року відповідач подав відзив на касаційну скаргу.
9. Верховний Суд ухвалою від 25 листопада 2025 року призначив розгляд цієї справи у судовому засіданні колегією у складі трьох суддів на 09 грудня 2025 року о 14 годині 30 хвилин у приміщенні Касаційного адміністративного суду за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 5.
10. Цього ж дня о 19:07 Держгеонадра отримала у свій електронний кабінет копію зазначеної ухвали Верховного Суду, тобто, була належним чином повідомлена про дату, час і місце касаційного розгляду.
11. У судове засідання, що відбулося 09 грудня 2025 року, представник Держгеонадр не з`явився та не повідомив Верховний Суд про причини своєї неявки. У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено до 27 січня 2026 року на 14:30.
12. З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що наявні підстави для постановлення окремої ухвали, виходячи з такого.
13. Відповідно до статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
14. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 45 КАС України).
15. Верховний Суд звертає увагу на те, що в адміністративному судочинстві принцип неприпустимості зловживання процесуальними правами має свої особливості. Зокрема, у силу положень частини четвертої статті 45 КАС України Суд не просто має право, а зобов`язаний вживати заходів для запобігання такому зловживанню. Якщо ж учасник судового процесу все-таки зловживає своїми процесуальними правами, Суд застосовує до нього заходи, передбачені цим Кодексом.
16. Обов`язок Суду вживати всіх заходів, спрямованих на попередження і протидію зловживанню процесуальними правами, також ґрунтується на положеннях міжнародних актів, зокрема Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а на важливості дотримання принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами у судочинстві неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.
17. Стаття 17 Конвенції забороняє знищення та надмірне обмеження прав і свобод, закріплених у Конвенції. Вона застосовується до держав, груп та окремих осіб. Водночас текст статті 17 Конвенції випливає зі статті 30 Загальної декларації прав людини (1948), згідно з якою ніщо у цій Декларації не може бути витлумачено як надання будь-якій державі, групі осіб або окремим особам права здійснювати будь-яку діяльність або вчиняти дії, спрямовані на знищення прав і свобод, викладених у цій Декларації. Еквівалентні положення до статті 17 Конвенції містяться також у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (1966), який у статті 46 містить таку норму: ніщо у цьому Пакті не може тлумачитись як приниження значення постанов Статуту Організації Об`єднаних Націй і статутів спеціалізованих установ, що визначають відповідні обов`язки різних органів Організації Об`єднаних Націй і спеціалізованих установ щодо тих предметів, яких стосується цей Пакт; у статті 47 Американської конвенції з прав людини (1969): Комісія вважає неприйнятним розгляд будь-яких петицій або повідомлень, зокрема, якщо вони складені з очевидним порушенням встановлених вимог або значною мірою дублюють аналогічні петиції або повідомлення, що раніше розглядалися Комісією або іншою міжнародною організацією; у статті 54 Хартії основних прав Європейського Союзу (2000): ніщо у цій Хартії не може тлумачитись як право здійснювати будь-яку діяльність або вчиняти будь-які дії, спрямовані на порушення прав і свобод, викладених у цій Хартії, або на їх обмеження більшою мірою, ніж передбачено цією Хартією.
19. Також слід згадати Рекомендацію R(84)5 Комітету міністрів державам-членам щодо принципів цивільного судочинства, спрямованих на вдосконалення судової системи від 28 лютого 1984 року (Рекомендація R(84)5) та Рекомендацію R(95)5 Комітету міністрів державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних або комерційних справах від 7 лютого 1995 року (Рекомендація R(95)5). Зокрема, у Рекомендації R(84)5 констатується, що деякі норми судочинства, прийняті державами-членами, можуть стати перешкодою ефективного здійснення правосуддя, оскільки ними можуть іноді зловживати або маніпулювати для затягування судового розгляду; потрібно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш швидких форм судочинства та захистити їх від зловживань або затримок, зокрема, наділивши суд повноваженнями вести судочинство більш ефективно.
20. У зазначеному міжнародному документі визначено такі принципи судочинства, спрямовані на вдосконалення судової системи: 1) судочинство зазвичай має складатися не більше ніж із двох судових засідань; суд повинен уживати заходів щодо того, щоб усі дії, необхідні для проведення другого засідання, застосовувалися своєчасно, не допускаючи затримки; 2) стосовно будь-якої сторони повинні застосовуватися санкції, якщо вона, отримавши судове повідомлення, не вчинить процесуальних дій у строки, встановлені законом або судом; 3) коли сторона подає явно необґрунтований позов, суд повинен мати повноваження приймати рішення у справі на основі спрощеної процедури і, якщо це необхідно, накладати на цю сторону штраф або виносити рішення про відшкодування збитків іншій стороні; 4) коли сторона під час судового розгляду поводиться недобросовісно та явно порушує процедуру з очевидною метою затягнути розгляд справи, суд повинен мати повноваження або негайно прийняти рішення по суті, або застосувати такі санкції, як, наприклад, накласти штраф, зобов`язати відшкодувати збитки або позбавити права на процесуальні дії; в особливих випадках суд повинен стягувати з адвоката судові витрати. У статті 4 Рекомендації R(95)5 визначено заходи щодо запобігання будь-яким зловживанням системою оскарження. Зокрема зазначається, що для запобігання будь-яким зловживанням системою або процедурою оскарження державам слід передбачити можливість прийняття деяких або всіх таких заходів: вимагати від осіб, які подають скаргу на ранньому етапі, подання розумних підстав для своїх скарг і вказівок використаних засобів правового захисту; дозволити суду другої інстанції відхиляти відповідно до спрощеної процедури (наприклад, без інформування про це іншої сторони) будь-які скарги, що видаються йому явно необґрунтованими, нерозумними або поданими з наміром дошкулити; у цих випадках суд також може впливати на особу за допомогою таких санкцій, як накладення штрафу; коли вимушені затримки виникають із вини однієї зі сторін, вимагати від цієї сторони покриття додаткових витрат, зумовлених затримкою.
21. Верховний Суд наголошує на тому, що зловживання процесуальними правами в судовому процесі підриває не лише засади здійснення правосуддя, але і шкодить міжнародному іміджу України як правової держави, оскільки значна частина Рішень ЄСПЛ стосувалася саме питання зловживання процесуальними правами.
23. З огляду на зазначене, Верховний Суд доходить висновку, що у разі виявлення зловживання процесуальними правами Суд зобов`язаний ужити заходів, спрямованих на попередження та/або протидію такому зловживанню, що зумовлено необхідністю: а) захисту процесуальних прав інших сторін, зокрема, щодо розгляду та вирішення справ у «розумні строки»; б) гарантувати дотримання всіма учасниками справи обов`язку виявляти повагу до Суду та до інших учасників судового процесу; в) захисту довіри до суду, професійності та авторитету суддів; г) своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи, вирішення справи, а також винесення рішення за умови правильного застосування норм матеріального права, дотримання норм процесуального права; ґ) гарантувати виконання всіма учасниками судового процесу всіх процесуальних обов`язків, визначених законом або судом.
24. Водночас учасники справи також повинні мати активну позицію щодо інформування Суду про виявлені випадки зловживання процесуальними правами іншими учасниками з викладенням відповідних доводів і наданням доказів.
25. Заходи процесуального примусу, які можуть застосовуватись адміністративним судом із метою протидії зловживанню процесуальними правами, можна класифікувати на заходи прямої відповідальності (попередження, видалення із зали судових засідань, привід, штраф, винесення окремої ухвали) та заходи непрямої (додаткової) відповідальності (залишення без розгляду або повернення позову, апеляційної чи касаційної скарги, заяви, клопотання; покладення на сторону, яка допустила зловживання процесуальними правами, судових витрат повністю або частково, незалежно від результатів вирішення спору; припинення врегулювання спору за участю судді тощо).
26. Особливості адміністративного судочинства впливають на можливість визнання тієї чи іншої дії (бездіяльності) учасника справи зловживанням процесуальними правами, а також обрання Судом заходів із протидії такому зловживанню, зокрема: суб`єкт владних повноважень може неправомірно (об`єктивно або суб`єктивно) перешкоджати ефективному розгляду справи (неявка, ненадання відзиву, неякісна підготовка апеляційних та касаційних скарг, пропуск процесуального строку, несплата судового збору тощо).
27. У частині другій статті 45 КАС України наведений перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, який, однак, не є вичерпним, оскільки Суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер. При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесено на розсуд Суду, що розглядає справу.
28. Зокрема, до проявів зловживання процесуальними правами в адміністративному судочинстві належить неявка в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частини третьої статті 205 КАС України).
29. Більш того, Верховний Суд звернув увагу на суспільну небезпеку зловживання процесуальними правами в адміністративному судочинстві. Така небезпека полягає у тому, що дії або бездіяльність, які становлять зміст зловживання правом, спричиняють негативні наслідки: для учасників справи зазначене виражається у недосягненні Судом завдань адміністративного судочинства, визначених у частині першій статті 2 КАС України, а для суду та судової системи - може підривати довіру до судової влади. Крім того, зловживання процесуальними правами має безпосередній вплив на збільшення бюджетних витрат на судову систему, оскільки кожне відкладення судового засідання потребує додаткових організаційних та фінансових ресурсів.
30. У справі, що розглядається, Держгеонадра є скаржником, тобто особою, яка власним волевиявленням ініціювала касаційний перегляд судових рішень. Саме Держгеонадра подала касаційну скаргу 15 квітня 2025 року, домагаючись скасування судових рішень судів попередніх інстанцій. Відповідно, Держгеонадра має найбільш прямий і безпосередній процесуальний інтерес у розгляді справи та несе підвищену відповідальність за забезпечення можливості судового розгляду ініційованої нею касаційної скарги.
31. Така процесуальна поведінка скаржника у цій справі суперечить вимогам статті 44 КАС України - представник Держгеонадр, будучи належним чином і завчасно повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, не повідомив Суд про причини своєї неявки та не подав клопотання про відкладення розгляду справи у разі наявності перешкод для участі. Така бездіяльність призвела до відкладення розгляду справи та, з урахуванням статусу скаржника і характеру процесуального обов`язку, має ознаки недобросовісного користування процесуальними правам та неповаги до Суду.
32. Особливої уваги заслуговує й те, що у цій справі зловживання процесуальними правами допускає суб`єкт владних повноважень. Держгеонадра як орган державної влади, який має захищати суспільні (публічні) інтереси держави, повинен забезпечувати зразкове дотримання процесуальної поведінки.
33. У такому разі неявка представника Держгеонадр у судове засідання без поважних причин та без будь-яких пояснень є проявом процесуальної недисциплінованості або умисного ігнорування судового розгляду.
34. Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 249 КАС України передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд установлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
35. Згідно зі статтею 358 КАС України суд касаційної інстанції у випадках і порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
36. Отже, вирішення питання щодо наявності правових підстав для постановлення окремої ухвали здійснюється виключно з ініціативи Суду, хоч повідомлена сторонами інформація може бути прийнята до уваги.
37. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 9901/144/21.
38. З огляду на складність справи, суспільний (публічний) інтерес у розгляді справи та необхідність попередження повторної неявки, Верховний Суд вважає за необхідне постановити окрему ухвалу та направити її на адресу Голови Держгеонадр з метою усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Керуючись статями 3, 243, 249, 358 КАС України, Верховний Суд
1. Довести до відома Голови Державної служби геології та надр України про встановлені факти невиконання Державною службою геології та надр України своїх процесуальних обов`язків щодо забезпечення явки уповноваженого представника у судове засідання, для вжиття невідкладних заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
2. Про вжиті заходи на виконання цієї ухвали слід повідомити Верховний Суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.
3. Окрема ухвала Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач Я.О. Берназюк
Судді: А.А. Єзеров