Справа № 420/34215/25
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

ОСОБА_2 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 2657 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянці Республіки Молдова ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на в`їзд в Україну від 28.09.2025 року, прийняте начальником групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшим лейтенантом ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ).

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є громадянкою Республіки Молдова та з 2015 року офіційно проживає на території України. Також, позивачка є студенткою Національного університету «Одеська юридична академія». На території Республіки Молдова у ОСОБА_1 залишилась проживати бабуся, яку вона регулярно навідувала, для чого неодноразово перетинала кордон України та Молдови як в одну так і в іншу сторону. Однак під час чергового перетину державного кордону України на в`їзд в Україну 28 вересня 2025 року в пункті пропуску «Старокозаче» уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону - начальником групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшим лейтенантом ОСОБА_5 було прийнято рішення №2657 про відмову в перетині державного кордону України ОСОБА_3 на в`їзд в Україну, із зазначенням причин відмови: «Не може підтвердити мету перебування в Україні та не достатнє фінансове забезпечення для перебування на території України». Вважаючи рішення протиправним позивач звернулася до суду з цим позовом.

30.10.2025 року від НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено що, позивач прибув в пункт пропуску через державний кордон, під час з`ясування наявності правових підстав для перетину державного кордону на в`їзд в Україну було встановлено розбіжність між персональними даними позивача. На перевірку було надано: - паспорт громадянина Республіки Молдови № НОМЕР_3 (далі паспорт); - посвідка на постійне проживання від 29 квітня 2021 року № НОМЕР_4 (далі посвідка). Водночас просимо шановний суд звернути увагу на те, що на лицьовому боці посвідки полі «Громадянство/Nationality» зазначено умовне скорочення «РОС», що згідно з додатком 14 до Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 15 липня 2013 року № 681 (додаток 3) означає громадянство Російської Федерації (пункт 181). Відтоді слід дійти висновку, що позивач є громадянином Російської Федерації, водночас для в`їзду в Україну використовує паспорт громадянина Республіки Молдови. Вказане викликало у представника в/ч НОМЕР_2 об`єктивні сумніви в меті поїздки позивача, адже будь-яких інших документів на перевірку надано не було. Причин для приховування належності до громадянства Російської Федерації під час опитування позивач надати не зміг. Представник в/ч НОМЕР_2 при перевірці документів обґрунтовано вважав, що такі дії мають на меті введення в оману Державної прикордонної служби України та інших компетентних органів, які задіяні в забезпеченні національної безпеки, і може становити певну загрозу останній, особливо в умовах повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України. Таким чином, враховуючи приховування позивачем наявності громадянства Російської Федерації, представник в/ч НОМЕР_2 мав об`єктивні сумніви в меті поїздки, адже очевидним є те що така особа з високою ймовірністю може здійснювати розвідувально-підривну та іншу шкідливу діяльність в інтересах Російської Федерації, прикриваючись паспортом Республіки Молдова.

04.11.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Процесуальні дії, вчинені судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обставини справи.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянкою Республіки Молдова, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_5 .

29.04.2021 року ОСОБА_2 отримала посвідку на постійне проживання № НОМЕР_4 , орган що видав № 5103, яка діє до 28.04.2031 року.

Відповідно до відомостей з витягу з реєстру територіальної громади Авангардівської територiальної громади № 2025l0l431025 від 30.09.2025 року, позивач з 16.05.2017 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

28.09.2025 року старшим лейтенантом ОСОБА_5 начальником віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) прийнято рішення № 2657 про відмову в перетинанні державного кордону України.

Підстава: особа не може підтвердити мету перебування в Україні, та не достатнє фінансове забезпечення для перебування на території України.

Вважаючи рішення протиправним позивач звернулася до суду з цим позовом.

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно з положеннями статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

У відповідності з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Статтею 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців, які постійно проживають на території України здійснюється за паспортним документом та посвідкою на постійне проживання.

Стаття 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає перелік підстав для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Так, відповідно до ч. 1 цієї статті, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI (далі - Закон № 1710-VI, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частинами 1-2 статті 2 вищевказаного Закону передбачено, що прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Закону № 1710-VI закріплено, що прикордонний контроль здійснюється щодо осіб, які перетинають державний кордон.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону № 1710-VI, прикордонний контроль і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів здійснюються: 1) у пунктах пропуску через державний кордон; 2) поза пунктами пропуску у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті; 3) на території суміжних держав у порядку, передбаченому статтею 26 цього Закону.

В силу вимог частини 1 статті 6 Закону № 1710-VI, перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 7 Закону № 1710-VI, паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Нормами частини 1 статті 8 Закону № 1710-VI визначено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну;

3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України;

4) підтвердження мети запланованого перебування;

5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку;

6) виконання ним вимог щодо строків перебування в Україні.

Згідно зі ст.9 Закону № 1710-VI прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки:

1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи;

2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон;

3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає:

1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди;

2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення для перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі, а також його розмір визначаються Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення контролю другої лінії може проводитися в окремому приміщенні пункту пропуску через державний кордон.

Іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону.

Положеннями статті 14 Закону № 1710-VI визначено порядок відмови у перетинанні державного кордону іноземцям, особам без громадянства та громадянам України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 14 Закону № 1710-VI, іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2013 р. № 884 затверджено Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в`їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення (далі Порядок № 884).

Пунктом 1 Порядку №884 визначено, що цей Порядок встановлює механізм визначення достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в`їзду в Україну, їх перебування на території України, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі до іншої держави та розміру такого забезпечення.

Відповідно до п.2 Порядку №884, дія цього Порядку не поширюється на:

іноземців та осіб без громадянства, які постійно проживають в Україні;

осіб, зазначених у частинах четвертій і п`ятій статті 16 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Механізм проведення процедури контролю другої лінії іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці) в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон (далі - пункти пропуску) уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України (далі - службові особи) аизначається Порядком проведення підрозділами органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України процедури здійснення контролю другої лінії іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 травня 2018 року № 392 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 липня 2018 р. за № 869/32321 (далі Порядок №392).

Так, відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку № 392 процедура контролю другої лінії (далі - контроль другої лінії) проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо у службової особи виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, в разі:

спрацювання визначених індикаторів ризиків відповідно до Інструкції з проведення аналізу ризиків у Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 грудня 2017 року № 1007, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 22 січня 2018 року за № 91/31543;

наявності сумнівів щодо дійсності паспортного документа іноземця або приналежності відповідній особі;

наявності зовнішніх ознак підроблення в`їзної візи та сумнівів щодо її отримання законним способом;

відсутності належно оформлених документів на право в`їзду в Україну, передбачених частиною першої статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

наявності в паспортному документі іноземця скасованих українських віз, відміток «Заборонено в`їзд в Україну терміном на …» або «Відмовлено у в`їзді в Україну»;

наявності письмової інформації уповноважених державних органів - правоохоронних, розвідувальних органів або Державної міграційної служби України про виконання термінового доручення, передбаченого Порядком надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року № 280;

наявності сумнівів щодо достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України;

наявності інформації щодо невиконання стороною, що приймає іноземця (запросила іноземця), взятих на себе зобов`язань зі сплати всіх витрат особи, пов`язаних з її перебуванням на території України та виїздом з України (зокрема, якщо подібні випадки з боку цієї приймаючої сторони мали місце раніше).

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 392 передбачено, що для проведення контролю другої лінії залучаються службові особи:

підрозділів органу охорони державного кордону - визначені наказом органу охорони державного кордону;

оперативно-розшукових підрозділів - визначені наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України або регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Відповідно до п.8 розділу ІІ Порядку № 392, контроль другої лінії щодо іноземців проводиться шляхом:

перевірки наявності належно оформлених документів на право в`їзду в Україну, передбачених частиною першою статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

перевірки за базами даних і банками даних правоохоронних органів України;

перевірки наявності інших підстав для заборони в`їзду іноземців в Україну, визначених частиною першою статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

встановлення місць відправлення та призначення, підтвердження мети запланованого перебування іноземця на території України;

проведення з іноземцями співбесіди;

перевірки наявності в іноземця достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження чи транзиту до третьої держави або можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України, що передбачено Порядком підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в`їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2013 року № 884;

перевірки дотримання іноземцями встановлених законодавством правил і строків перебування в Україні відповідно до вимог, визначених пунктом 3 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2015 року № 884, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 серпня 2015 року за № 944/27389.

Пунктом 10 розділу ІІ Порядку № 392 передбачено, що для підтвердженням мети запланованого перебування в Україні можуть бути такі документи: для поїздок з метою отримання освіти або інших видів навчання:

довідка про зарахування до закладів освіти для участі у навчальних курсах у рамках основної освіти або підвищення кваліфікації;

студентські квитки або довідки щодо відвідуваних курсів.

Висновки суду.

Як вбачається з матеріалів справи, старшим лейтенантом ОСОБА_5 начальником віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) прийнято рішення № 2657 про відмову в перетинанні державного кордону України.

Підставою відмови вказано те, що особа не може підтвердити мету перебування в Україні, та не достатнє фінансове забезпечення для перебування на території України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи на момент виникнення спірних правовідносин позивач документована посвідкою на постійне проживання в Україні, яка є дійсною. Також, ОСОБА_2 відповідно до студентського посвідчення серії НОМЕР_6 виданого 27.11.2023 року є студенткою факультету журналістики денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія», вказане також підтверджується довідкою від 14.10.2025 року № ВК-5 начальника відділу кадрів Національного університету «Одеська юридична академія».

Таким чином, суд зазначає, що доводи старшого лейтенанта ОСОБА_5 зазначеного в рішенні № 2657 про відмову в перетинанні державного кордону України від 28.09.2025 року щодо відсутності мети перебування позивача на території України є необґрунтованими та безпідставними.

Водночас, суд критично оцінює доводи відповідача щодо відмови в перетинанні державного кордону, оскільки у позивача не достатнє фінансове забезпечення для перебування на території України, оскільки Порядком №884 передбачено, що підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в`їзду в Україну, перебування на території України не поширюються на іноземців та осіб без громадянства, які постійно проживають в Україні.

Як зазначалося вище, позивач документований посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 , орган що видав № 5103, яка діє до 28.04.2031 року.

Отже на позивача не поширюється вимога щодо підтвердження достатнього фінансового забезпечення для перебування на території України.

Крім того, суд зазначає, що до позивача була застосована процедура здійснення контролю другої лінії, яка проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну.

У контексті зазначеного суд зауважує, що рішення про відмову в перетинанні державного кордону України є актом індивідуальної дії, головною рисою якого є його конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктом адміністративного права, який видає такий акт; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Також загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його ухвалення (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його ухвалення.

Сталою є позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови ухвалення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів ухвалених рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 826/6528/18, від 10 квітня 2020 року у справі № 819/330/18, від 10 січня 2020 року у справі № 2040/6763/18).

Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що в оскарженому рішенні відповідач не зазначив, які документи позивач повинен був надати і не надав на паспортний контроль для дотримання умови, за якої реалізується наявне в позивача право в`їзду в Україну, у зв`язку з чим йому було відмовлено в перетинанні державного кордону.

Не вказав відповідач і про те, чому наданий позивачем перелік документів не підтверджував правову підставу його в`їзду в Україну.

Жодних недоліків у поданих позивачем документах відповідач не знайшов, що підтверджується спірним рішенням.

Тож оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості, чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, породжує його неоднозначне трактування, що протиправно втручається у можливість належної реалізації конституційного права позивача на перетин державного кордону України в умовах воєнного стану.

За змістом абзаців першого, другого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Жодних доказів на підтвердження правомірності свого рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України відповідач як суб`єкт владних повноважень не подав.

Ураховуючи вищевикладене, суд констатує, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, тому його належить визнати протиправним та скасувати.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст.2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № 2657 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянці Республіки Молдова ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на в`їзд в Україну від 28.09.2025 року, прийняте начальником групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшим лейтенантом ОСОБА_5 НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ).

3. Стягнути з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко