Справа № 320/43979/25
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року м. Київ № 320/43979/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби

у Бучанському районі Київської області Центрального

міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про зобов`язання вчинити дії.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі по тексту - відповідач) про:

зобов`язання Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про закриття виконавчого провадження № АСВП 64239268 від 25.01.2021 року.

Аргументуючи позовні вимоги, позивач зазначає, наступне. На підставі виконавчого листа №2610/5287/2012 від 20.07.2017р., відкрито виконавче провадження №55937945 від 21.01.2021р. Виконавчий лист видано на підставі ухвали про видачу дублікату виконавчого документу. Постановою Київського апеляційного суду у справі №2610/5287/2012 від 13.11.2024р. скасовано ухвалу про видачу дублікату виконавчого документу і ухвалу про заміну сторони позивача. У зв`язку із тим, що ухвала суду на підставі якої видано виконавчий документ скасована, виконавча служба закрила провадження у справі ВП №55937945. На підставі постанови №55937945 від 21.01.2021р. виділено в окреме провадження, стягнення виконавчого збору, а саме: виконавче провадження №64239268. Однак, на думку позивача, на підставі статті 27 і пункту 5 статті 39 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий збір не стягується, оскільки скасовано документ на підставі якого відкрито виконавче провадження.

З урахуванням цього, позивач вважає, що відсутні підстави для здійснення виконавчих дій, а виконавче провадження підлягає завершенню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.09.2025р. відкрито провадження у справі № 320/13979/25, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Даною ухвалою суд витребував від відповідача засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № 64239268.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2025р. повторно витребував у відповідача копію матеріалів виконавчого провадження № 64239268.

На виконання вимог ухвали суду від 29.10.2025р. відповідачем, 18.11.2025р. надано копію матеріалів виконавчого провадження №64239268.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, матеріали виконавчого провадження, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

На виконання виконавчого листа №2610/5287/2012 від 20.07.2017 року відкрито виконавче провадження №55937945 від 21.01.2021р.

Виконавчий лист видано на підставі Ухвали про видачу дублікату виконавчого документу і ухвали від 27.11.2020р. про заміну сторони позивача у справі.

Постановою Київського апеляційного суду у справі №2610/5287/2012 від 13.11.2024р., ухвалу про видачу дубліката виконавчого документа і ухвалу про заміну сторони позивача від 27.11.2020р. - скасовано.

У зв`язку із цим, державним виконавцем закінчено виконавче провадження у справі ВП 55937945 від 21.01.2021р.

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук Олесею Миколаївною відкрито виконавче провадження про стягнення виконавчого збору у розмірі 902 803,12грн. № 64239268 на виконання постанови Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва від 21.01.2021р. №55937945.

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук Олесею Миколаївною передано виконавче провадження до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

З урахуванням того, що виконавчий документ скасовано та виконавче провадження №55937945 закінчено, позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача винести постанову про закриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні про стягнення виконавчого збору №64239268.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404 -VIII).

Відповідно до положень ст. 1, 3, 5, ч.1, 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів

За змістом пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIIІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

У частині 1 статті 5 Закону №1404-VIII, зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404 -VIII).

Відповідно до статті 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У силу вимог статті 27 Закону № 1404 -VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Дії державного виконавця по стягненню виконавчого збору унормовані в положеннях п. 8 розділу ІІІ, п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої 02.04.2012 № 512/5.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404 -VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Кодексу, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Водночас, суд зазначає, що за пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону № 1404 -VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Також, відповідно до частини 7 статті 27 Закону №1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Положення частини 3 Закону №1404-VIII, зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому згідно з пунктом 5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Таким чином правові наслідки завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою не є тотожними правовим наслідкам визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню з підстав, визначених статтями 40, 41 Закону № 1404 -VIII.

Зокрема, повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою має наслідком поновлення йому перебігу строку на повторне пред`явлення виконавчого документу для виконання, тоді як у випадку визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, наведеним правовим регулюванням передбачено лише можливість відновлення раніше закінченого виконавчого провадження в порядку Закону № 1404 -VIII.

Поряд з цим, у разі визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. У той же час, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою нестягнута сума виконавчого збору підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідно, необхідно розмежовувати правові наслідки завершення виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону № 1404-VIII у випадку повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою та на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII у випадку визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Як вже судом зазначено вище, постановою Київського апеляційного суду від 13.11.2024р. У справі №2610/5287/2012, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2017 року про видачу дубліката виконавчого документа, а також ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2020р. про заміну сторони виконавчого провадження - скасовано.

При цьому, суд зауважує, що постанова старшого державного виконавця від 25.01.2021 № 64239268 про стягнення виконавчого збору є окремим виконавчим документом в силу пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404 -VIII, відмінним від виконавчого листа, який по матеріалах справи визнано таким, що не підлягає виконанню.

На підставі постанови від 21.01.2021р. № 55937945 про стягнення виконавчого збору відкрито окреме виконавче провадження № 64239268.

Постанова державного виконавця від 21.01.2021р. №55937945 про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом у виконавчому провадженні №64239268 і така, яка не була скасована чи визнана судом такою, що не підлягає виконанню, що автоматично виключає застосування державним виконавцем, конкретно до виконавчого провадження № 64239268, такої процесуальної дії як закінчення згідно з пунктом 5 частини першої статті 39 Закону № 1404 -VIII.

З огляду на це, а також на те, що державним виконавцем чітко дотримано алгоритм законодавчо визначених дій, доводи позивача про необхідність закінчення виконавчого провадження №АСВП 64239268 від 25.01.2021 року є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях, суб`єктивній оцінці позивачем обставин та помилковому тлумаченні останнім норм закону.

Обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права у цій справі суперечить правовому регулюванню спірних правовідносин.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 480/3069/19 та від 06.04.2023 у справі №320/8585/20.

У відповідності до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На переконання суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування було виконано з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, відшкодуванню підлягають судові витрати сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, виключно у разі задоволення позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.