Справа № 460/18313/25
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2025 року м. Рівне №460/18313/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить суд: 1) визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 22.04.2025 р. №62 про призначення пенсії за віком відповідно до заяви від 15.04.2025 р. гр. ОСОБА_1 та скасувати його; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 від 15.04.2025 р. про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу періоди: роботи з 01.01.1978 по 30.11.1980 роки, за довідкою №01-34/397 від 05.08.2021 року; роботи з 01.08.1989 по 01.02.1991 рік, з грудня 1993 року по липень включно 1997 рік, за довідкою №3-206/01-13 від 11.06.2024 року; - від 13.03.1979 року догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що, досягнувши 63 річного віку, вона звернулася до територіального управління ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За наслідками розгляду такої заяви та доданих до неї документів відповідачем рішенням від 22.04.2025 відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача та зазначає, що необхідний страховий стаж підтверджується документами, доданими до заяви від 15.04.2025 про призначення пенсії. З огляду на викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини, встановлені судом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 15.04.2025 звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управління ПФУ в Рівненській області.

Рішенням від 22.04.2025 №62 відмовлено у задоволенні заяви позивача. Зазначено, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 12 років 10 місяців 11 днів. Так, за доданими документами до заяви про призначення пенсії позивача до страхового стажу не зараховано: записи трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 14.03.1979, оскільки відсутнє підтвердження прізвища ОСОБА_3 (рос. мовою); довідку №01-34/397 від 03.08.2021, оскільки відсутнє підтвердження прізвища ОСОБА_3 та період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 , оскільки відсутнє підтвердження даного прізвища.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначає стаття 24 Закону №1058-ІV.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.45 Закону №1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року (ч. 2 ст. 26 Закону №1058).

Тобто для призначення пенсії необхідне дотримання двох вимог: 1) досягнення віку 60 років (63 років - у разі звернення за призначенням пенсії на умовах ч. 2 ст. 26 Закону №1058); 2) наявність страхового стажу на момент досягнення пенсійного віку не менше 31 років (21-31 років - у разі звернення за призначенням пенсії на умовах ч. 2 ст. 26 Закону №1058).

Досягнення позивачем пенсійного віку сторонами не оспорюється. Натомість спірним є наявність у неї необхідного страхового стажу (21-31 рік).

Як встановлено судом зі змісту спірного рішення відповідача, до страхового стажу позивача зараховано 12 років 10 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення їй пенсії за віком на умовах ч. 2 ст. 26 Закону №1058.

Зі змісту рішення відповідача від 22.04.2025 слідує, що до страхового страху не враховано записи трудової книжки № НОМЕР_3 від 14.03.1979, оскільки прізвище « ОСОБА_3 » (рос. мовою) не відповідає паспортним даним - прізвище « ОСОБА_4 », довідку №01-34/397 від 03.08.2021 оскільки прізвище « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним - прізвище « ОСОБА_4 » та свідоцтво про народження дитини НОМЕР_2 , де зазначено - мати дитини ОСОБА_3 , оскільки відсутнє підтвердження даного прізвища.

Відповідно до статті 49 Цивільного кодексу України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану виготовляються за затвердженими Кабінетом Міністрів України зразками та їх описами.

Також згідно положень Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державну реєстрацію актів цивільного стану підтверджує витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища є запис про укладення шлюбу №1 від 24.01.1981р. До укладення шлюбу прізвище позивача було " ОСОБА_3 ". Після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Таким чином, зміна паспортних даних позивача підтверджується належними та допустимими доказами.

Факт неправильного внесення змін у прізвище позивача, в т.ч. неправильна транслітерація, на титульній сторінці у трудовій книжці позивача не може покладати на позивача тягар додаткової відповідальності за можливі недоліки у веденні кадрової документації допущені роботодавцем, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відтак, позивач, як найманий працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує у даній справі.

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З огляду на належне підтвердження позивачем зміни свого прізвища, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не врахував страховий стаж за записами трудової книжки № НОМЕР_3 від 14.03.1979, довідкою №01-34/397 від 03.08.2021 та період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно свідоцтва про народження дитини НОМЕР_2 .

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1978 по 30.11.1980, 01.08.1989 по 01.02.1991 та грудень 1993 по липень 1997 включно, суд зазначає таке.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться

- відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

- відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи;

- відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Встановлений взірець трудової книжки колгоспника, містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних Положень).

Основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, нормами вказаного Порядку чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

В долучених до позовної заяви архівних довідках №З-206/01-13 від 11.06.2024 та №01-34/397 від 05.08.2021 відсутні дані про встановлений в колгоспі річний мінімум трудової участі позивача.

Згідно трудової книжки № НОМЕР_3 позивач з 01.01.1978 по 15.10.1980 працювала в колгоспі ім. Кірова Долинського району Кіровоградської області, з 01.12.1989 по 20.11.1997 працювала в колгоспі "Червона Україна" Єленецького району Миколаївської області на посаді доярки.

Суд зауважує, що у розділі "Трудова участь у громадському господарстві" трудової книжки № НОМЕР_3 міститься інформація про прийнятий колгоспом річний мінімум та фактично відпрацьовані позивачем дні: у 1978 році - 275 відпрацьованих днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 240; у 1979 році - 118 відпрацьованих днів при невстановленому мінімуму трудоднів за рік; у 1980 році - 145 відпрацьованих днів при невстановленому мінімуму трудоднів за рік; у 1989 році - 31 відпрацьований день при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 24; у 1990 році - 345 відпрацьованих днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 280; у 1991 році - 25 відпрацьованих днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 280; у 1994 році - 254 відпрацьовані дні при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 254; у 1995 році - 295 відпрацьованих днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 280; у 1996 році - 324 відпрацьованих днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 280; у 1997 році - 241 відпрацьований день при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 280.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд наголошує, що в розумінні статті 56 Закону № 1788-XIІ стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року обчислюється за фактичною тривалістю роботи тільки тоді, коли член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин. Тобто, для неврахування до трудового стажу при його обчисленні часу роботи в колгоспі, або певного його періоду, необхідно встановити невиконання членом колгоспу встановленого у господарстві мінімуму трудової участі, а також те, що невиконання встановленого мінімуму трудової участі відбулось з вини члена колгоспу за відсутності поважних причин.

Записами трудової книжки колгоспника позивача підтверджено періоди роботи останньої з 01.01.1978 по 15.10.1980, з 01.12.1989 по 01.02.1991 та з грудня 1993 по липень 1997 включно.

Відомостями форми РС-право підтверджено зарахування періоду роботи позивача з 15.08.1989 по 01.02.1991, з грудня 1993 по 15.07.1997 до його страхового стажу.

Таким чином спірні періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача частково, а саме з 01.01.1978 по 15.10.1980 (дата звільнення з колгоспу ім. Кірова Долинського району Кіровоградської області), з 01.08.1989 по 08.08.1989.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною до 3-х років, ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає таке.

Відповідно до п. «ж» ч. 3 ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі:

свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);

документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Із наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_4 , дата видачі 18.05.1979, слідує, що позивач є її матір`ю.

Згідно трудової книжки № НОМЕР_3 позивач в період з 13.03.1979 по 15.10.1980 працювала в колгоспі ім. Кірова Долинського району Кіровоградської області.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування позивача періоду догляду за дитиною до 3-х років, з урахуванням перетину періодів.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 22.04.2025 №62.

Похідна вимога про повторний розгляд заяви від 15.04.2025 теж підлягає задоволенню.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 22.04.2025 №62 про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.04.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1978 по 15.10.1980, з 01.08.1989 по 08.08.1989 та період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , з урахуванням перетину періодів.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи частково довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 605,60грн, сплачена відповідно до квитанції від 17.10.2025 №2.358794287.1, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 22.04.2025 №62 про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.04.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1978 по 15.10.1980, з 01.08.1989 по 08.08.1989 та період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , з урахуванням перетину періодів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у сумі 605,60грн (шістсот п`ять гривень, 60 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 10 грудня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Т.О. Комшелюк