Справа № 440/9640/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/9640/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., за участю: секретаря судового засідання Китайгородської І.О.,

представника позивача Намінаса О.В. (адвокат),

представника відповідача Пирогова С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Східного міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №000/380/32-00-07-04-19 від 23.06.2025.

Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин рішенням щодо протиправної відмови в суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі ПДВ) за березень 2025 року за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки, внаслідок застосування санкцій щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких, у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.

Позивач зазначає, що висновок контролюючого органу в акті перевірки про те, що кінцевим бенефіціарним власником позивача, який входить у групу компаній «Ferrexpo» є ОСОБА_1 та його найближчі родичі, не відповідає дійсності та відомостям Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та іншим публічним відомостям.

В обґрунтування позовних вимог зазначені доводи, що висновки контролюючого органу в акті документальної позапланової невиїзної перевірки є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки висновок Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат», яким є ОСОБА_2 , не підтверджений належними та допустимими доказами, а процедура встановлення такої обставини під час податкової перевірки є неправомірною.

Додатково позивач обґрунтовує свою позицію тим, що в Реєстрі заяв бюджетного відшкодування податку на додану вартість Міністерства фінансів України не внесені відомості про зупинення бюджетного відшкодування платнику податку внаслідок застосування санкцій.

Позивач у судових засіданнях звертав увагу неодноразово на процедурні порушення порядку застосування контролюючим органом норм статті 200 Податкового кодексу України та невідповідність форми «В3» податкового повідомлення-рішення під час відмови платнику податку у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість внаслідок застосування санкцій до такого платника. Доводи позивача також зводяться до того, що відповідач під час встановлення факту бенефіціарного власника позивача через опосередковане володіння корпоративними правами групи компаній «Ferrexpo» здійснив дії не відповідно до закону та вийшов за межі своїх повноважень.

Під час судового розгляду позивач наголосив, що відповідачем не надані докази підтвердження факту, що станом на березень 2025 року чи під час винесення оспорюваного податкового повідомлення-рішення ОСОБА_3 є бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат».

Позивачем за час судового розгляду неодноразово надані докази на виконання вимог суду та додаткові пояснення із окремих питань, що пов`язані із предметом та підставами позову.

Позивач не оскаржує податкове повідомлення-рішення із підстав порушення порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Стислий зміст заперечень відповідача.

У наданому відзиві до суду на позовну заяву з додатками представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, наголошував, що за результатами перевірки встановлені порушення позивачем норм Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого відмовлено у сумі бюджетного відшкодування із податку на додану вартість. Підставою для висновків в акті перевірки про порушення товариством норм податкового законодавства є публічні відомості та податкова інформація, яка отримана контролюючим органом у порядку визначеному ПК України, що кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» є Жеваго Костянтин.

До відповідної фізичної особи, згідно із відомостей Державного реєстру санкцій, щодо ОСОБА_4 , Zhevaho Kostiantyn, податковий номер НОМЕР_1 , у порядку, встановленому Законом України від 14 серпня 2014 року № 1644-VІІ «Про санкції», прийняте рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), зокрема щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.

Санкції введені в дію указом Президента України від 12.02.2025 № 81/2025 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 12 лютого 2025 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних Документ сформований в системі «Електронний суд» 29.07.2025 7 заходів (санкцій)», додаток, позиція 3. Дата прийняття рішення про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку встановленому Законом України від 14 серпня 2014 року № 1644-VІІ «Про санкції»: 12.02.2025. Термін дії санкцій - безстроково

Відповідачем надані документи щодо підстав та порядку призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також вручення всіх документів позивачу, що пов`язані із проведеним контрольним заходом.

Відповідач неодноразово надав докази та пояснення на виконання вимог суду щодо офіційного з`ясування всіх обставин справи відносно підстав та порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки а також про твердження, висновку відповідача здійснені в акті перевірки та джерел, на підставі яких встановлений бенефіціарний власник позивача ОСОБА_1 .

Відповідач у судових засіданнях повідомив, що перевірка проведена відповідно до вимог закону, оспорюване податкове повідомлення-рішення у формі «В3» прийняте згідно із чинним порядком, оскільки позивачу саме відмовлено у сумі заявленого бюджетного відшкодування. Відповідач вважає, що відповідно до вимог статті 200 ПК України здійснив правомірну відмову у заявленій сумі бюджетного відшкодування. Повідомив суду про те, що обставина бенефіціарного власника позивача встановлена на підставі публічних відомостей із Єдиного державного реєстру судових рішень.

Під час підготовчого провадження представник відповідача не надав доказів того, що контролюючий орган звертався до компетентних іноземних органів з питання встановлення бенефіціарного власника позивача.

Представником позивача усно повідомлені відомості, що структурні підрозділи Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з питань трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування відмовили юридичному управлінню у надані запитів та відповідей щодо звернення до компетентних іноземних органів з питання встановлення бенефіціарного власника позивача. Також представник позивача усно повідомив, що звертався до Державної податкової служби України, яка також відмовила у наданні запитів та відповідей щодо звернення до компетентних іноземних органів з питання встановлення бенефіціарного власника позивача. На вимогу суду, представник відповідача не надав жодного письмового доказу, який підтверджує обставини, зазначені у таких усних поясненнях представника контролюючого органу. Відповідач не надав суду жодного запиту щодо звернення до компетентного органу про отримання інформації щодо опосередкованого володіння Костянтином Жеваго корпоративними правами позивача, що є достатніми для визначення його правового статусу, як бенефіціарного власника.

Відповідач неодноразово надав суду докази та пояснення.

Заяви, клопотання учасників справи.

Сторонами у справі подані заяви чи клопотання стосовно подання доказів у справі, участі у справі.

Процесуальні дії у справі.

Полтавським окружним адміністративним судом від 21.07.2025 прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження; витребувані судом докази від позивача та відповідача; призначене підготовче засідання.

Позивачем та відповідачем надана інформація та докази на виконання ухвал суду про витребування доказів.

Ухвалою суду від 11.08.2025 клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволене.

У підготовче засідання 14.08.2025 з`явились представник позивача та відповідача, підготовче засідання відкладене внаслідок того, що відповідач не виконав ухвалу суду про відкриття провадження.

Сторонами подані клопотання про долучення доказів, додаткові пояснення.

У підготовче засідання 04.09.2025 з`явились представник позивача та відповідача, у зв`язку із витребуванням доказів від відповідача судом відкладене підготовче засідання. Судом відмовлено в усному клопотанні представника відповідача щодо витребування доказів, як необґрунтованому, оскільки до нього не долучені докази неможливості їх отримання відповідачем.

Сторонами подані додаткові докази та пояснення у справі.

Підготовче засідання 18.09.2025 не відбулось внаслідок перебування судді у відпустці.

Надані додаткові докази та пояснення позивачем.

У підготовче засідання 02.10.2025 з`явились представник позивача та відповідача, судом закрите підготовче провадження та призначена справ до судового розгляду по суті. Судом відмовлено в усному клопотанні представника відповідача щодо витребування доказів, як необґрунтованому, оскільки відповідач не надав докази щодо звернення до відповідного органу.

Відповідачем долучені докази та надані пояснення суду.

У судове засідання 16.10.2025 з`явились представник позивача та відповідача, суд перейшов до стадії з`ясування обставин та дослідження письмових доказів, оголосив перерву у наданні пояснень сторонами.

Позивачем подані додаткові пояснення та надані докази.

У судове засідання 23.10.2025 з`явились представник позивача та відповідача, суд оголосив перерву у вступному слові відповідача.

Відповідачем надані додаткові пояснення суду.

У судове засідання 06.11.2025 з`явились представник позивача та відповідача. У зв`язку із оголошення повітряної тривоги судом постановлена перерва у стадії з`ясування обставин справи та дослідженні доказів до 13:00 год 06.11.2025.

Судом 06.11.2025 продовжений судовий розгляд за участі представників сторін. У цьому судовому засіданні суд оголосив перерву у стадії з`ясування обставин справи та дослідженні доказів внаслідок неможливості проводити подальший судовий розгляд, оскільки від учасників справи, які приймали участь в режимі відеоконференції надходив сторонній шум, що порушував порядок судового розгляду, представники сторін на прохання суду не виключили мікрофони на час відсутності надання пояснення, з цих підстав оголошена перерва судом.

У судове засідання 04.12.2025 з`явились представник позивача та відповідача. Суд продовжив повторно досліджували докази із тому №1 а.с. 165, оскільки попереднє судове засідання відбувалось із технічними перешкодами відеоконференцзв`язку (сторонній шум).

Під час судового засідання виникли неодноразово технічні перешкоди щодо відео- та аудіофіксації судового засідання, внаслідок неодноразових технічних перешкод фіксації у програмі відеоконференцзв`язку, судом запуинене дослідження доказів на а.с. 30 тому №3 (заява відповідача та долучені до неї додатки (фінансова звітність), оголошена перерва до 10.12.2025 о 09 год. 10 хв.

У судове засідання 10.12.2025 з`явились представник позивача та відповідача. Суд продовжив повторно досліджували докази із тому №3 а.с. 30, саме із того доказу, на якому суд зупинив дослідження у судовому засіданні 04.12.2025, внаслідок технічних перешкод фіксації у програмі відеоконференцзв`язку. У цьому судовому засіданні завершений судовий розгляд, суд перейшов до стадії ухвалення рішення, яке проголосив також у даному судому засіданні.

Із 23.07-10.08.2025, 25.08.2025, 17.09.2025-18.09.2025, 06.10.2025-10.10.2025, 17.11.2025-21.2025 суддя перебував у відпустці.

Фіксування судових засідань здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.8 п.78.1 ст.78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України) з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ та наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.05.2025 №101-п, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (код за ) з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року (від 17.04.2025 вх. № ) та складений акт перевірки від 29.05.2025 № 355/32-00-07-04/35713283 (далі акт перевірки).

За результатами перевірки складений акт від 29.05.2025 № 355/32-00-07-04/35713283, згідно із висновками якого встановлені порушення податкового законодавства:

при декларуванні за березень 2025 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, встановлено що ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» () на порушення підпункту «б» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України та у відповідності до пп. в п. 200.14-1 ст. 200 ПК України, не має права на отримання бюджетного відшкодування за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року в сумі 82181805,00 гривень.

Відповідно до змісту акту перевірки:

«Копію наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.05.2025 № 101-п направлено засобами поштового зв`язку на адресу ТОВ "ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГ АЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ".

Перевірку проведено з відома керівника ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» Зінченко Тараса Михайловича та головного бухгалтера ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_5 .

I. Загальні положення

2.1. Перевірка проводилась з 12.05.2025 по 27.05.2025.»

Відповідно до назви та змісту акту перевірки зазначені відомості:

«Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (код за ) з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року (від 17.04.2025 вх. №)»;

«На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.8 п.78.1 ст.78. п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-1Х (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ. Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом від 21.04.2022 № 2212-ІХ та Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом від 22.05.2022 №22бЗ-ІХ) та наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.05.2025 №101-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис, грн. по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року (від 17.04.2025 вх. №)».

У наданому суду наказі від 08.05.2025 №101-п та повідомленні про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 08.05.2025 № 60/32-00-07-06-13 зазначений такий предмет перевірки:

« 1. Провести документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (), що знаходиться за фактичною адресою: вул. Будівельників, буд. № 15, м. Горішні Плавні, Полтавська обл., 39800, з « 12» травня 2025 року тривалістю 12 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.03.2025 по 31.03.2025 з метою законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року (від 17.04.2025 вх. № )».

У Реєстрі заяв бюджетного відшкодування податку на додану вартість Міністерства фінансів України за номером декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року (від 17.04.2025 вх. №) зазначені відомості про перевірку, як перевірку суми бюджетного відшкодування в порядку статті 200 ПК України, а також зазначені відомості про оспорюване податкове повідомлення-рішення у цій справі - №000/380/32-00-07-04-19 від 23.06.2025 на суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість - 82181805,00 грн., які містяться у публічному доступі за вебпосиланням:

https://mof.gov.ua/uk/vat-refund/results?vat%5Bkod_pdv%5D=&vat%5Btin%5D=&vat%5Bname%5D=&vat%5Bn_reg%5D=&vat%5Bd_get%5D=

У Реєстрі заяв бюджетного відшкодування податку на додану вартість Міністерства фінансів України відомості в колонці: Інформація про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) (формує ДПС): Дата прийняття рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого в порядку, встановленому Законом України «Про санкції», - відсутні.

Таким чином, судом встановлена обставина, на підставі публічних офіційних відомостей, що Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» не з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року (від 17.04.2025 вх. № ), а реальним предметом перевірки є проведення перевірки в порядку та у строки визначені статтею 200 ПК України законності заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

За результатом розгляду висновків акту перевірки Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийняте податкове повідомлення-рішення, яке є предметом оскарження саме у цій справі:

№000/380/32-00-07-04-19 від 23.06.2025 за формою «В3» про відмову у бюджетному відшкодуванні в сумі 82181805,00 гривень (застосування штрафних санкцій нормами ПК України не визначене).

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2025 року у декларації від`ємного значення з ПДВ, встановлено що позивач на порушення підпункту "б" п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України та у відповідності до пп. «в» п. 200.14-1 ст. 200 ПК України, не має права на отримання бюджетного відшкодування за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року в сумі 82181805,00 гривень.

Судом встановлена обставина, що документальна позапланова невиїзна перевірка фактично розпочалась 12.05.2025, відповідно до змісту акту перевірки, а повідомлення про проведення перевірки позивач отримав на наступний день після початку проведення перевірки 13.05.2025.

Даний факт підтверджений представником відповідача у судовому засіданні, та на підставі наданий доказів відповідачем поштове рекомендоване повідомлення про вручення та трекінг «Укрпошта» 13.05.2025.

Таким чином, судом встановлена офіційна обставина, що відповідач розпочав документальну позапланову невиїзну перевірку до моменту отримання позивачем повідомлення та копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Заперечення щодо даної обставини у сторін відсутні.

Щодо строку давності визначення грошових зобов`язань.

Декларація із ПДВ за березень 2025 (від 17.04.2025 вх. № ) подана позивачем 17.04.2025, перевірка фактично проводилась з 12.05.2025 по 27.05.2025, а за результатом перевірки контролюючим органом платнику податку на підставі податкового повідомлення-рішення №000/380/32-00-07-04-19 за формою «В3» відмовлено у сумі бюджетного відшкодування ПДВ, з урахуванням зупинення строків давності на час карантину (30.06.2023 включно) та воєнного стану по 31.07.2023 (включно), строк давності визначений ст. 102 ПК України для визначення грошових зобов`язань із ПДВ платнику податку не пропущений контролюючим органом.

Суми заявлені до бюджетного відшкодування сформовані на підставі сум податкового кредиту (від`ємного значення) 2024-2025 років, та перевірені відповідачем в межах строку давності.

Суми відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні визначена за березень 2025 року, у зв`язку із цим строки давності не пропущені відповідачем.

Щодо порушень визначених в акті перевірки.

Порушення в акті перевірки сформовані контролюючим органом на підставі наступного.

Перевіркою достовірності і правильності визначення суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 20.2 Декларації) встановлено: відсутність права на бюджетне відшкодування у березні 2025 року на суму 82 181 805 гривень, внаслідок наступного: Відповідно до схематичного зображення структури власності ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат», відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зображено всіх учасників структури власності «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» : Акціями підприємства ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» володіє: -99,% FERREXPO AG, країна Швейцарія; -0,% ТОВ «Феррекспо Сервіс», країна Україна, який на 100% належить FERREXPO AG. Акції FERREXPO AG належить: - 99,999999% «FERREXPO PLС», країна - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії; -0,000001% ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), громадянин Швейцарській Конфедерації. Інша фізична особа, що здійснює контроль, зазначено з позначкою «відсутня».

Відповідачем відповідно пп. 14.1.241-1 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та абзацу четвертого частини другої статті 51 Закону України від 06 грудня 2019 №361-ІХ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Постанови Кабінет Міністрів України від 19 вересня 2023 року № 1011, «Про затвердження Методології визначення юридичною особою кінцевого бенефіціарного власника» (далі - Методологія) на підставі отриманої податкової інформації визначений в акті перевірки бенефіціарний власник позивача ОСОБА_1 , з огляду на таку податкову інформацію.

Відповідно до розділу 810000 «Примітки - Корпоративна інформація та Звіт про відповідність вимогам МСФЗ» Звіту незалежного аудитора за 2023 рік по ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» (вх. №3702/6/ЕКПП від 09.05.2024): «Станом на 31 грудня учасники Компанії та їхні відповідні частки були представлені таким чином Контроль над ТОВ "Феррекспо Сервіс" здійснює компанія Ferrexpo AG, яка на 100% знаходиться у власності Ferrexpo plc ("Кінцева материнська компанія") (надалі разом із дочірніми підприємствами іменуються "Група компаній Ferrexpo"). Частку менше 50% в компанії Ferrexpo рlс у кінцевому рахунку утримує компанія Мinсо Trust, яка була створена для управління часткою участі у Групі компаній Ferrexpo, яка належить ОСОБА_8 та його найближчим родичам.» При проведенні перевірки використано дані Проміжного результату за шість місяців, що закінчилися 30 червня 2024 компанії Ferrexpo PLC (опублікованого 31.07.2024 на офіційному веб-сайті www.ferrexpo.com): Мова оригіналу: «The largest shareholder of the Group is Fevamotinico S.a.r.l. (Fevamotinico), a company incorporated in Luxembourg. Fevamotinico is ultimately wholly owned by The Minco Trust, of which Kostyantin Zhevago and two other members of his family are the beneficiaries. At the time this report was published, Fevamotinico held 49.3% (31 December 2023: 49.3%; 30 June 2023: 49.5%) of Ferrexpo plc's issued share capital.» «Найбільшим акціонером групи є «Fevamotinico S.a.r.l.» («Fevamotinico»), компанія, яка зареєстрована в Люксембурзі. Fevamotinico в кінцевому підсумку повністю належить «The Minco Trust», яка в свою чергу належить ОСОБА_8 та двоє інших членів його родини є бенефіціарами. На момент опублікування цього звіту, Fevamotinico володіє 49,3 % акціонерного капіталу «FERREXPO PLC» (31.12.2023 49,3 %, 30.06.2023 49,5 %).»

Судом із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлена наявність ухвали Київського апеляційного суду від 30.01.2025 у справі № 757/39743/23-к та постанови Верховного Суду від 10.01.2024 про забезпечення позову у справі №910/268/23, на які посилається представник відповідача, відповідно до їх змісту, розбіжності у відомостях відсутні.

На переконання відповідача та відповідно до доводів акту перевірки, ОСОБА_3 є бенефіціарним власником та опосередковано володіє часткою у статутному капіталі ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» у розмірі 49,3%.

Відповідно до Державного реєстру санкцій за веб посиланням https://drs.nsdc.gov.ua/subjects?searchQuery=%D0%B6%D0%B5%D0%B2%D0%B0%D0%B3%D0%BE:

щодо ОСОБА_4 , Zhevaho Kostiantyn, податковий номер НОМЕР_1 , відповідно до Закону України від 14 серпня 2014 року № 1644-VІІ «Про санкції», прийняте рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), зокрема щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.

Санкції введені в дію указом Президента України від 12.02.2025 № 81/2025 Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 12 лютого 2025 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» Додаток, позиція 3. Дата прийняття рішення про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку встановленому Законом України від 14 серпня 2014 року № 1644-VІІ «Про санкції»: 12.02.2025. Термін дії санкцій - безстроково.

Дана обставина підтверджена судом, на підставі сформованого витягу із Державного реєстру санкцій, та не заперечується сторонами.

Внаслідок встановлення контролюючим органом у акті перевірки дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2025 року у декларації від`ємного значення з ПДВ, що ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» () на порушення підпункту "б" п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та у відповідності до пп. 200.4, пп. 200.12, пп. «в» п. 200.14-1 ст. 200 ПК України, відповідачем встановлений висновок, що позивач не має права на отримання бюджетного відшкодування за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року в сумі 82181805,00 гривень.

У заяві відповідача від 12.09.2025 зазначені доводи:

«Станом на 09.09.2025 року відповідачем до ДПС не направлялись проекти запитів до іноземного компетентного органу про отримання податкової інформації (кінцевого бенефіціарного власника) стосовно взаємовідносин ТОВ «Єристівський ГЗК» та Ferrexpo AG.

Також повідомляємо, що 12.09.2025 повторно направлено лист на Міністерство юстиції України щодо надання документів для підтвердження відомостей про кінцевого бенефіціарного власника та структури власності ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК».

Станом на 12.09.2025 триває збір інформації та документів для направлення спеціального запиту щодо отримання інформації від компетентних органів іноземних держав», - проте жодних доказів на підтвердження, зазначеним обставинам, відповідач суду не надав.

У заяві відповідача від 06.10.2025 суду повідомлена наступна інформація:

«На виконання ухвали про відкриття провадження надаємо декларацію з податку на додану вартість платника податків ТОВ «Єристівський ГЗК» за березень 2025 року разом з додатками.

Щодо доказів направлення спеціальних запитів ДПС України до іноземних компетентних органів.

Контролюючим органом не направлялися запити до іноземних компетентних органів, оскільки підставою для перевірки була декларація платника податку згідно якою ним було заявлено бюджетне відшкодування. Законодавча підстава для проведення перевірки пп. 78.1.8 п. 78.1 статті 78 ПКУ - платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.. Надсилання запитів передбачено перевіркою за підставами пп. 78.1.1 п. 78.1 статті 78 ПКУ - отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту».

Таким чином, судом встановлена обставина, що Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків не надані суду докази про офіційне встановлення бенефіціарного власника позивача шляхом направлення відповідних запитів, як органам України, так і компетентним органам іноземних держав.

Також суду не надані докази від контролюючого органу щодо наявності таких доказів чи перешкод в їх отриманні відповідачем, для наступного витребування судом з метою офіційного з`ясування обставин справи.

Відповідачем не надані суду докази про відсутність у розпорядженні органів Державної податкової служби України (відомостей, відповідей) про кінцевого бенефіціарного власника позивача від компетентних органів, як і доказів, що відповідач звертався до Державної податкової служби України.

Процесуальні заяви, клопотання від відповідача щодо витребування доказів із означеного питання суду не подані із відповідним оґрунтуванням та доказами, окрім усних заяв представника відповідача.

Представником відповідача не надані суду докази про те, що станом на березень 2025 року, під час перевірки, станом на дату винесення оспорюваного податкового повідомлення-рішення бенефіціарним власником позивача є ОСОБА_1 .

Доводи відповідача у цій частині зводяться до наданих суду доказів та відомостей із Єдиного державного реєстру судових рішень, із яких, на переконання відповідача, підтверджується обставина того, що бенефіціарним власником позивача незмінно є ОСОБА_1 за опосередкованого володіння корпоративними правами через траст.

Представником відповідача у підготовчому засіданні заявлені усні клопотання про витребування інформації від Державної податкової служби України щодо наявності запитів про встановлення бенефіціарного власника позивача, до яких не надані суду докази того, що відповідач звертався до Державної податкової служби України.

Дані усні клопотання внаслідок необґрунтованості залишені судом без задоволення.

Письмових клопотань про витребування доказів, із доказами неможливості отримання відповідачем інформації чи наявності об`єктвних перешкод, відповідач суду не подав.

На обґрунтування доводів контролюючого органу про те, що ОСОБА_3 є бенефіціарним власником та опосередковано володіє часткою у статутному капіталі ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК» (), відповідач надав звіт незалежного аудитора за 2023 рік по ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК» (вх. Східного МУ від 09.05.2024№3702/6/ЕКПП) а також річну фінансову звітність компанії групи "Ферекспо" за 2024 рік - компанії "Ferrexpo PLC".

Додатково повідомив суду, що згідно із інформацією, яка датована 19.03.2025 на офіційному веб-сайті www.ferrexpo.com (додається), зазначена інформація:

«Related party transactions The Group enters into arms length transaction with entities under the common control of Kostiantyn Zhevago and his associates. All these transactions are considered to be in the ordinary course of business». (23 стор. 9 абз.);

«The largest shareholder of the Group is Fevamotinico S.a.r.l. («Fevamotinico»), a company incorporated in Luxemburg. Fevamonitico is ultimately wholly owned by The Minco Trust, of which Kostyantin Zhevago («Mr Zhevago») and two other member of his family are the beneficiaries. At this time this report was published, Fevamonitico held 49.3% (49.3% as at the time of publication of the 2023 Annual report and Accounts) of Ferrexpo plcs issued voting share capital (excluding treasure share)» (стор. 42).

Також відповідач зазначив, що компанія "Ferrexpo PLС" є публічною компанією, акції якої допущені до торгів на Лондонській фондовій біржі.

Відповідач звернув увагу суду на постанову Верховного Суду від 10.01.2024 про забезпечення позову у справі №910/268/23 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1. Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат", 3.Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", 4.Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 45 979 796 953,50 грн.

Суд резюмує, що відповідач не надав доказів на виконання вимог суду щодо наявності в системі органів ДПС (ДПС України) інформації отриманої від компетентних органів іноземних держав щодо бенефеціарного власника позивача, а також щодо здійснення відповідних запитів контролюючими органами.

Поведінка представника відповідача під час судового розгляду є суперечливою, оскільки відповідач неодноразово заявляв про те, що звертався до ДПС України, структурних підрозділів відповідача (Управління трансфертного ціноутворення), Міністерства юстиції України, у той же час відповідних доказів на підтвердження власних усних та письмових доводів суду не надав. Також повідомив усно, що Управління трансфертного ціноутворення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі із великими платниками податків відмовило у надані такої інформації, проте доказів суду щодо службового звернення до структурного підрозділу, його відмови, а також звернення із доповідною запискою на ім`я керівника відповідача щодо ненадання доказів структурним підрозділом Східного міжрегіональног управління ДПС по роботі із великими платниками податків суду не надав.

Відповідач у жодній заяві по суті спору, та із процесуальних питань на виконання вимог суду не зазначив про наявність чи відсутність в системі органів ДПС України інформації отриманої від компетентних органів іноземних держав щодо бенефеціарного власника позивача за опесередкованого володіння, а також щодо здійснення відповідних запитів контролюючими органами, а зазначив формальне твердження, що в межах цієї перевірки такі запити не направлялись відповідачем.

Судом надана оцінка даним обставинам супроводження справи відповідачем в суді комплексно разом із іншими обставинами та доказами у справі щодо проведення перевірки відповідачем.

Позивач надав докази із відомостями, що відповідно до офіційної звітності Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС за вебпосиланням: https://www.ferrexpo.com/media/iiwbrchf/46518_fxpo_ar24-int.pdf), а саме: річного звіту та фінансової звітності Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС) за 2024 рік, опублікованої 10 квітня 2025 року, станом на 31 грудня 2024 року, 49,32% акцій компанії Ferrexpo PLC (Феррекспо ПЛС) належать компанії Fevamotinico S.a.r.l. (Февамотініко С.а.р.л.), якою, в свою чергу, на 100% непрямо володіє траст The Minco Trust (Зе Мінко Траст).

Позивач надав суду витяг із Торгового Реєстру Люксембургу Ґ.І.Е. щодо Fevamotinico S.a.r.l. (Февамотініко С.а.р.л.), реєстраційний № В128246, а також зазначив вебпосилання Торгового Реєстру Люксембургу:

https://guichet.public.lu/en/citoyens/organismes/organismes_citoyens/registrecommercesocietes.html

Відповідно до Витягу із Торгового Реєстру Люксембургу, єдиним (100%) учасником Fevamotinico S.a.r.l. (Февамотініко С.а.р.л.) є юридична особа Fevamotinico Minco Limited (Февамотініко Мінко Лімітед), реєстраційний № 233846.

Також позивач надав суду свідоцтво із офіційного реєстру Республіки Кіпр, відповідно до якого, єдиним акціонером Fevamotinico Minco Limited (Февамотініко Мінко Лімітед) є згаданий The Minco Trust (Зе Мінко Траст), який представлений Credit Suisse Trust (Кредіт Суісс Траст) у якості довірчого власника The Minco Trust (Зе Мінко Траст).

Праова оцінка, мотиви та висновки суду щодо встановлених обставин та доказів у справі, надана у розділі цього рішення суду "IV. ВИСНОВКИ СУДУ".

Вважаючи, що відповідачем прийняте протиправне податкове повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом до даного відповідача.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Редакція пункту 79.2 статті 79 ПК України до 31.12.2016 визначала інші підстави, за яких документальна позапланова перевірка може розпочатись, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Суд зазначає, що з 01.01.2017 набула чинності нова редакція п. 79.2 ст. 79 ПК України, яка визначає, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Тобто підстави, за яких контролюючий орган має право розпочати документальну позапланову невиїзну перевірку в порядку пункту 79.2 статті 79 ПК України у часі по-різному регулювали відносини:

до 31.12.2016 за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки;

з 01.01.2017 за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Згідно з пунктом 79.1 статті 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Як убачається зі змісту спірного наказу про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, підставою для його прийняття зазначено, зокрема, підпункт 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності обставин, коли платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень..

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової / позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова / позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК України).

Стаття 79 ПК України визначає особливості проведення документальної невиїзної перевірки. Пунктом 79.2 цієї статті встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Варто зазначити, що право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду перевірки. Реалізація такого права за відсутності обов`язку в контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Відповідно до пункту 79.3 статті 79 ПК України присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Незважаючи на необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній все ж має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, відповідно до якого платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка (пункт 79.5 статті 79 ПК).

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та вручення платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).

При цьому абзац другий пункту 79.2 статті 79 ПК визначає, що виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Пунктом 200.10 статті 200 ПК України встановлене, що у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, що проводиться протягом 20 календарних днів, наступних за граничним строком подання податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), а якщо такі документи були подані пізніше - за днем їх фактичного подання, та відповідно до вимог, визначених статтею 76 цього Кодексу, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, відповідно до цього Кодексу.

Згідно із пунктом 200.11 статті 200 ПК України, контролюючий орган має право протягом 40 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання, провести документальну перевірку платника податку згідно з підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.

Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.

Відповідно до пункту 200.12 статті 200 ПК України, зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат:

а) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення перевірки, в разі, якщо контролюючим органом внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про відсутність порушень під час такої перевірки;

б) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна);

в) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для складення акта перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату складення акта перевірки;

г) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення;

ґ) з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

У випадках, передбачених підпунктами "б" і "в" цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування в автоматичному режимі на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

У випадках, передбачених підпунктами "а", "г" і "ґ" цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на рахунок платника податку в обслуговуючому банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

У разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу.

У разі виникнення у платника податку необхідності зміни напряму узгодженого бюджетного відшкодування, такий платник податку має право подати відповідну заяву до контролюючого органу, який не пізніше наступного робочого дня з дня отримання такої заяви зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

У пункті 37 абзаці 1 підрозділу 2 розділу XX ПК України визначено, що контролюючі органи не здійснюють документальні позапланові виїзні перевірки щодо достовірності сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, заявлених платниками у звітних періодах, що настають після 1 липня 2015 року, крім випадків, визначених пунктом 200.11 статті 200 цього Кодексу. З 1 липня 2015 року до 1 січня 2017 року призупиняється дія підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, абзацу четвертого пункту 82.4 статті 82, пункту 200.11 статті 200 цього Кодексу, а також дія пункту 200.14 статті 200 цього Кодексу в частині проведення документальних позапланових виїзних перевірок.

Підпунктом 69.11 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України визначено зупинити до 21 липня 2022 року дію пунктів 200.10-200.12 статті 200 цього Кодексу. До звітних податкових періодів лютий - липень 2022 року пункти 200.10-200.12 статті 200 цього Кодексу застосовуються з урахуванням строків для проведення камеральних, документальних податкових перевірок, передбачених підпунктом 69.2 цього пункту.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Підпункт 69.11 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ із змінами, внесеними згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 2260-IX від 12.05.2022 - набирає чинності з 2 червня 2022 року в частині камеральних перевірок декларацій та уточнюючих розрахунків (у разі їх подання), до яких подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування.

Згідно із підпунктом 14.1.56-2 пункту 14.1 статті 14 ПК України, електронний кабінет - сукупність інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, призначених для взаємодії між платниками податків та державними, у тому числі контролюючими, органами з питань реалізації прав та обов`язків, визначених цим Кодексом та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, та нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу та інших законів, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Взаємодія реалізується через:

портальне рішення для користувачів - платників податків, робота в якому здійснюється он-лайн (через мережу Інтернет у режимі реального часу) та не вимагає обов`язкового використання спеціалізованого клієнтського застосування;

портальне рішення для користувачів - державних органів, у тому числі контролюючих;

програмний інтерфейс (API), що дає змогу реалізувати повноту функціоналу електронного кабінету;

інші засоби, бази даних, реєстри, що ведуться в електронному вигляді, інформаційні, телекомунікаційні, інформаційно-телекомунікаційні системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Відповідно до пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Згідно із пунктом 42.4 статті 42 ПК України, листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, а також з фінансовими агентами у випадках, визначених цим Кодексом, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.

Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків або фінансовому агенту, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та є доступним в електронному кабінеті.

Датою вручення платнику податків або фінансовому агенту документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків/фінансовому агенту. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків/фінансового агента рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків/фінансовому агенту (його представнику).

Пунктом 42.1 статті 42 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Пунктом 42.2 статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно із пунктом 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Електронний документообіг між платником податків та контролюючим органом здійснюється відповідно до цього Кодексу, законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" без укладення відповідного договору. Керівник платника податків визначає, змінює перелік уповноважених осіб платника податків, які наділяються правом підписання, подання, отримання ними документів та інформації через електронний кабінет від імені платника податків, та визначає їхні повноваження. Платник податків стає суб`єктом електронного документообігу після надсилання до контролюючого органу першого будь-якого електронного документа у встановленому форматі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронний документообіг між платником податків та контролюючим органом припиняється виключно у випадках:

отримання інформації від кваліфікованого надавача електронних довірчих послуг про завершення строку чинності (або скасування) кваліфікованого сертифіката відкритого ключа керівника платника податків;

отримання інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про зміну керівника платника податків;

отримання інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення юридичної особи;

наявності в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків інформації про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи;

наявності в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків інформації про закриття реєстраційного номера облікової картки платника податків у зв`язку зі смертю.

Порядок обміну електронними документами платника податків та контролюючого органу затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 42.6 статті 42 ПК України).

Відповідно до пункту 42-1.5 статті 42-1 ПК України, платник податків стає користувачем електронного кабінету та набуває право подавати звітність в електронній формі і вести листування засобами електронного зв`язку в електронній формі після проходження в електронному кабінеті електронної ідентифікації онлайн з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", або тих сервісів ідентифікації, використання яких дозволяється методологом електронного кабінету.

Платник податків (крім платника податків, який набув статусу електронного резидента (е-резидента), що пройшов ідентифікацію в електронному кабінеті, самостійно визначає спосіб взаємодії з контролюючим органом, а саме в загальному порядку чи в електронній формі, про що робить відповідну позначку в електронному кабінеті з одночасним обов`язковим зазначенням своєї електронної адреси (адрес). У разі зміни електронної адреси платник податків зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня внести відповідні зміни до своїх облікових даних в електронному кабінеті.

Пунктом 69.2-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України визначено, що документ, надісланий контролюючим органом до електронного кабінету, вважається врученим платнику податків, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Пунктом 3 розділу І Наказу Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 637, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 серпня 2017 р. за № 942/30810, «Про затвердження Порядку функціонування Електронного кабінету» (далі Порядок №637) визначено, що технічний адміністратор Електронного кабінету - структурний підрозділ ДПС, який відповідно до функціональних повноважень здійснює заходи із розробки, створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення Електронного кабінету, відповідає за виконання всіх етапів життєвого циклу такого програмного забезпечення, за його технічне і технологічне забезпечення, впровадження, функціонування, оновлення, модифікацію, усунення помилок, забезпечення цілісності та автентичності вихідного програмного коду; здійснює технічні та технологічні заходи з надання, блокування та анулювання доступу до Електронного кабінету, відповідає за збереження та захист даних системи.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Щодо правомірності проведення документальної позапланової невиїзної перевірки судом даній обставині надається правовий висновок.

Суд зазначає, що правовідносинам (предмету та підставам, що виникають у подібних (релевантних) обставинах) Верховний Суд неодноразово вже надавав свою оцінку.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 2 червня 2016 року № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перший правовий висновок щодо незаконного проведення позапланової невиїзної документальної перевірки в редакції пункту 79.2 статті 79 ПК України із 01.01.2017 встановлений у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №160/2116/19:

«При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що зазначені вище положення податкового законодавства не дають підстави вважати, що законодавець ототожнює такі поняття як "вручення" та "надіслання" наказу в розумінні належного повідомлення про проведення перевірки.

Суд звертає увагу на те, що невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, і завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Так, вимога, яку Податковий кодекс України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує з чітко зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків, а саме:

- право бути присутнім під час проведення перевірок;

- право подавати письмові звернення щодо проведення замість документальної невиїзної перевірки- документальну виїзну.

Подібні правові висновки вже було зроблено Верховним Судом при ухваленні постанови від 06 серпня 2019 року у справі №520/8681/18.

При цьому Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд України у постанові від 25 січня 2015 року у справі 21-425а14 зробив правовий висновок відповідно до якого, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

З урахуванням наведеного обставина належного вручення наказу про проведення невиїзної перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору.

З урахування наведеного, Суд дійшов висновку про те, що Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в ході судового розгляду не доведено як того вимагає стаття 77 КАС України правомірності своїх дій в частині дотримання імперативних вимог пункту 79. 2 статті 79 ПК України щодо умов вручення наказу та повідомлення про проведення контрольного заходу до проведення документальної позапланової невиїзної податкової перевірки Приватного підприємства "Альянс-І" відповідно до наказу N 5852-п від 11 жовтня 2018 року, у період з 12 по 16 листопада 2018 року як передумови для початку проведення перевірки, а відтак судові рішення у справі ухвалені із невірним застосуванням норм права.

З врахуванням визначеної процесуальним законодавством мети адміністративного судочинства, яка полягає в ефективному захисті прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, Суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині визнання протиправними дій Відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної податкової перевірки Приватного підприємства "Альянс-І" відповідно до наказу №5852-п від 11 жовтня 2018 року, у період з 12 по 16 листопада 2018 року».

Суд додатково звертає увагу на ту обставину що правові висновки Верховного Суду України у постанові від 25 січня 2015 року у справі 21-425а14 та Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17 здійснені щодо редакції пункту 79.2 статті 79 ПК України до 31.12.2016.

У застосуванні положень пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України Верховний Суд дотримується усталеної позиції у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 160/2116/19, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі № 640/22398/18, від 27 травня 2021 року у справі № 640/19902/18, 21 жовтня 2020 року у справі № 200/14942/18 та у інших постановах Суду.

Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

У цьому аспекті варто зазначити, що, аналізуючи положення ПК України в розрізі процедури проведення податкових перевірок, Верховний Суд неодноразово зазначив, що завчасне (до початку перевірки) повідомлення про час та місце її проведення перевірки є гарантією права платника податку на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку, а також необхідних пояснень з питань, що слугували призначенню податкової перевірки.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього (постанова судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18).

У постанові від 9 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. При цьому, такий висновок у справі № 820/1864/17 Верховний Суд висловлював також при встановленому судами попередніх інстанцій факті виконання контролюючим органом вимог чинного податкового законодавства щодо направлення копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків.

Згідно із пунктом 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Судом детально перевірена дана обставина, та встановлено під час судового розгляду, що визнано та підтверджено представником відповідача, що документальна позапланова перевірка розпочалась 12.05.2025, тобто до дати вручення 13.05.2025 позивачу у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої невиїзної позапланової перевірки.

Таким чином, відповідач порушив порядок проведення перевірки.

Щодо удаваності перевірки суми бюджетного відшкодування призначеної в частині питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.

Судом встановлена обставина, що відомості про перевірку та оспорюване податкове повідомлення-рішення, яким відмовлено у сумі бюджетного відшкодування ПДВ №000/380/32-00-07-04-19 від 23.06.2025 зазначені відповідачем у Реєстрі заяв бюджетного відшкодування податку на додану вартість Міністерства фінансів України за номером декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року (від 17.04.2025 вх. № ).

У Реєстрі заяв бюджетного відшкодування податку на додану вартість Міністерства фінансів України зазначені всі відомості щодо камеральної перевірки, документальної позапланової невиїзної та прийнятого податкового повідомлення-рішення, що відповідають саме статті 200 ПК України.

У такому Реєстрі зазначаються виключно перевірки призначені в порядку статті 200 ПК України - перевірки суми бюджетного відшкодування.

Перевірка на підставі наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.05.2025 №101-п та повідомленні про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 08.05.2025 № 60/32-00-07-06-13 проведена із прихованою та удаваною метою перевірити суми бюджетного відшкодування заявлені позивачем в декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року (від 17.04.2025 вх. № ) саме в порядку статті 200 ПК України, а не із питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року (від 17.04.2025 вх. № ), відповідно до пп. 78.1.8 п. 78.1 статті 78 ПК України.

Із змісту акту перевірки вбачається, що відповідач проводив не перевірку питання заявленої суми до бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року (від 17.04.2025 вх. № ), а повну перевірку декларації з ПДВ за березень 2025 року з усіх показників, що зазначені у такій звітності.

Судом не встановлений факт зазначення у змісті наказу від 08.05.2025 №101-п, повідомленні про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 08.05.2025 № 60/32-00-07-06-13 та у акті перевірки, що перевірка призначена в порядку статті 200.10-200.11 статті 200 ПК України.

Внаслідок зазначених дій та рішень контролюючого органу, відповідач вийшов за межі предмету перевірки визначений пп. 78.1.8 п. 78.1 статті 78 ПК України, і одночасно не провів перевірку, призначену у порядку, відповідно до п. 200.10-200.11 статті 200 ПК України.

Відомості перевірки, яка не призначена в порядку ст. 200 ПК України, відповідач протиправно включив до реєстру заяв бюджетного відшкодування Міністерства фінансів України.

Суд враховує принцип «превалювання суті над формою», та приходить до висновку, що відповідач не призначав перевірку суми заявленої до бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2025, відповідно до вимог статті 200 ПК України, оскільки змістом акту перевірки, та наказу про її проведення, визначені інші фактичні підстави призначення контрольного заходу.

Зазначене порушення призводить до циклічності подальших порушень контролюючого органу і породжує за принципом «доміно» нові порушення порядку проведення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2025 року, оскільки сума бюджетного відшкодування ПДВ не перевірена в порядку призначення перевірки на підставі п. 200.11 статті 200 ПК України, внаслідок того, що наказ та акт перевірки не містять відповідних посилань, до питання перевірки віднесене саме питання заявленої суми бюджетного відшкодування за березень 2025 року, що у свою чергу є наслідком протиправності призначення перевірки згідно із пп. 78.1.8 п. 78.1 статті 78 ПК України.

Суд зазначає, що під час перевірки сум бюджетного відшкодування ПДВ більше 100 тисяч гривень, пп. 78.1.8 п. 78.1 статті 78 ПК України не має автономного (самостійного) значення, а застосовується виключно та одночасно із пунктом 200.11 статті 200 ПК України, коли питанням є саме перевірка заявленої суми бюджетного відшкодування і така перевірка призначається саме в порядку та строки визначені статтею 200 ПК України, а відомості про її проведення зазначаються у Реєстрі заяв бюджетного відшкодування податку на додану вартість Міністерства фінансів України.

Будь-які посилання контролюючого органу про те, що під час перевірки питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., з`ясовані обставини порушення декларування заявлених сум бюджетного відшкодування, спростовуються відомостями Реєстру заяв бюджетного відшкодування податку на додану вартість Міністерства фінансів України, відповідно до яких, відповідач проводив по 08.05.2025 камеральну перевірку, в порядку ст. 200 ПК України, а також зазначив у Реєстрі відомості про те, що 12.05.2025 розпочата перевірка законності бюджетного відшкодування сум ПДВ, зазначене відповідне податкове повідомлення-рішення та суми грошових зобов`язань ПДВ (відмова у сумі бюджетного відшкодування ПДВ за результатом перевірки).

Зазначення у змісті наказу та повідомленні про проведення перевірки питання «у тому числі заявленого бюджетного відшкодування» спростовується змістом перевірки (перевірена вся декларація, а не виключно сума заявлена до бюджетного відшкодування), а також відсутністю зазначення статті 200 ПК України, як єдиної законної підстави для призначення проведення перевірки суми заявленої до бюджетного відшкодування за березень 2025 року, відомості про яку зазначені у Реєстрі заяв бюджетного відшкодування податку на додану вартість Міністерства фінансів України.

Суд висновує, що позивач не тільки порушив порядок невиїзної документальної перевірки, але й одночасно протиправно призначив перевірку в порядку пп. 78.1.8 п. 78.1 статті 78 ПК України щодо питання від`ємного значення ПДВ, та протиправно провів перевірку щодо заявленої суми бюджетного відшкодування не на підставі пункту 200.11 статті 200 ПК України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові 19 жовтня 2022 року у справі №260/1644/19:

«Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що твердження податкового органу про те, що перевірка бюджетного відшкодування здійснювалась в межах перевірки декларації з ПДВ за квітень 2019 року, як перевірка одного з показників відображених в декларації, є безпідставними та необґрунтованими.

Суд першої інстанції правильно урахував, що предметом перевірки не є саме декларація за квітень 2019 року та всі її показники, а є виключно достовірність декларування від`ємного значення. Для перевірки ж бюджетного відшкодування встановлений окремий порядок. Так, відповідно до пункту 200.10 ПК України платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування саме за результатами камеральної перевірки, і тільки у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами позапланової документальної перевірки.

Таке правозастосування також відповідає вищезазначеній позиції Верховного Суду.

Згідно висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 22 вересня 2020 року, що ухвалена у справі № 520/8836/18, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатися на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки незалежно від факту допуску чи недопуску до перевірки. Таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку передусім, а в разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.»

Подібний правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 27 березня 2025 року у справі №640/7638/22:

«За правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 19 лютого 2021 року у справі № 821/1235/17, від 19 березня 2020 року у справі № 460/2939/18, від 19 жовтня 2022 року у справі № 260/1644/19, тлумачення норми підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України свідчить про два окремі випадки проведення документальної позапланової перевірки: перша - подання декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету суми податку на додану вартість; друга - подання декларації з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.

При цьому позапланова документальна перевірка платника з питань законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість за липень 2021 року не призначалася.

Водночас, в акті документальної позапланової виїзної перевірки від 19 жовтня 2021 року № 1011/31-00-04-02-01/20027449 зазначено, що предметом перевірки було питання дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За наслідками цієї перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення за формою «В1» від 24 листопада 2021 року № 1, згідно з яким зменшено ТОВ «АДМ ЮКРЕЙН» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника в банку, за липень 2021 року та нарахував штрафні (фінансові) санкції.

Тобто, як підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України, так і прийнятим відповідно до цієї норми наказом від 17 вересня 2021 року № 619, визначено чіткі межі проведення перевірки, які не дотримано відповідачем, позаяк останнім проведено перевірку не лише правомірності декларування позивачем від`ємного значення з податку на додану вартість, а й правомірності заявленої ним до відшкодування з бюджету суми податку на додану вартість, яку врешті-решт і зменшено згідно з оскаржуваним актом індивідуальної дії.»

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 13 листопада 2024 року у справі №640/32031/21:

«За правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 19 лютого 2021 року у справі № 821/1235/17, від 19 березня 2020 року у справі № 460/2939/18, від 19 жовтня 2022 року у справі № 260/1644/19, тлумачення норми підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України свідчить про два окремі випадки проведення документальної позапланової перевірки: перша - подання декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету суми податку на додану вартість; друга - подання декларації з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. При цьому в першому випадку позапланова перевірка проводиться за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V ПК України. Вживання в тексті норм підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 та пункту 200.11 статті 200 ПК України словосполучень «відшкодування з бюджету податку на додану вартість», «сума бюджетного відшкодування» наряду з «від`ємне значення з податку на додану вартість» свідчить про те, що встановлена підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України умова перевищення 100 тис. грн як підстава для проведення позапланової документальної перевірки стосується від`ємного значення з податку на додану вартість як окремого від суми бюджетного відшкодування показника податкового обліку.

Відтак, призначивши перевірку ТОВ «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна» з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість за квітень 2021 року, відповідач згідно з абзацом другим підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України повинен був перевірити виключно законність декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке заявлене в рядку 21 відповідної декларації, - 4206932,00 грн.

Проте, контролюючий орган фактично перевірив законність декларування суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, що зазначена у рядку 19 декларації, - 62538089,00 грн, яке включає в себе як суму від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню - 5833157,00 грн, так і суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, - 4206932,00 грн.

За підсумками проведеної перевірки відповідач прийняв рішення про зменшення ТОВ «Сіеранс Глобал Мерчантс Україна» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 23396548,00 грн (рядок 20.2 декларації), однак не приймав рішення щодо зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість (рядок 21 декларації).

Тобто, Центральним МУ ДПС по роботі з ВПП не врахувало, що для цілей підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України сума бюджетного відшкодування та сума від`ємного значення з податку на додану вартість є окремими та самостійним показниками податкової декларації, для проведення перевірки кожного з яких встановлено різні підстави й передумови.

Відтак, є цілком об`єктивним висновок судових інстанцій про те, що під час проведення розглядуваної документальної позапланової виїзної перевірки позивача контролюючий орган вийшов за межі її предмета, визначеного в наказі від 18 червня 2021 року № 438, та абзацу другого підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України.»

Відповідач жодних розумних та логічних пояснень (відповідей) під час судового розгляду по суті в судовому засіданні щодо вчинення контролюючим органом зазначених дій суду не зазначив.

З огляду на викладене, судом встановлені три самостійні епізоди порушення відповідачем порядку проведення перевірки за березень 2025 року, що є очевидними та свідчать про системний характер протиправних дій контролюючого органу у цій справі.

Щодо відсутності правових підстав для надання висновку щодо суті порушення визначеного в акті перевірки та застосуванню норм матеріального права.

За змістом статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 83 постанови від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Chahal проти Об`єднаного королівства" (заява №22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі "Афанасьєв проти України").

Також за загальним процесуальним правилом «один спір одна справа», що відповідає принципу «процесуальної економії», суд повинен ухвалювати одне судове рішення, щоб один спір вирішувався судами лише один раз, якщо є станом на момент ухвалення рішення судом по суті спору всі необхідні для цього підстави та встановлені обставини.

У змісті позову відсутні твердження щодо незаконності проведення перевірки, у той же час суд враховує правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 21.05.2024 у справі №440/8798/22, якщо перевірка незаконна то суд не має права переходити до аналізу та оцінки суті встановлених під час перевірки порушень податкового або іншого законодавства, і у змісті рішення суду не повинно бути мотивів та висновків суду щодо суті порушень податкового законодавства, встановлених під час податкової перевірки.

Суд також враховує неодноразові висновки Верховного Суду, що на новому розгляді справи, платник податку може посилатись на обставини незаконної перевірки, які не були зазначені під час первинного розгляду справи судом.

Одночасно суд зауважує про відсутність єдності у правових висновках Верховного Суду яка полягає у тому, що у правовому висновку Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №520/20064/21 зазначене, що на новому розгляді справи, платник податку може посилатись на обставини незаконної перевірки, які не були зазначені під час первинного розгляду справи судом, проте у іншому правовому висновку Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №804/11314/15 зауважив, що на новому розгляді справи платник податку не може посилатись на обставини незаконної перевірки, які не були зазначені під час первинного розгляду справи судом, оскільки такі доводи є зміною підстав позову.

Правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 21.05.2024 у справі №440/8798/22 має імперативну вказівку, що суд не має права переходити до дослідження суті порушення, якщо встановлені обставини протиправного проведення контрольного заходу, які є достатніми (мають «кумулятивний ефект») для скасування податкового повідомлення-рішення.

Суд також зазначає, що правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 21.05.2024 у справі №440/8798/22 стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат», який входить в групу «Ferrexpo» (дана обставина є загальновідомою, публічною та не заперечується сторонами).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 21.05.2024 у справі №440/8798/22 зазначене наступне:

« 11. Однією з підстав позову щодо протиправності спірних податкових повідомлень - рішень Товариством вказано незаконність призначення та проведення перевірки, оскільки діяв передбачений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України мораторій на проведення перевірок.

У постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Отже, доводи щодо невиконання вимог норм Податкового кодексу України щодо процедури призначення та проведення перевірки, як підстави позову, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками, при цьому правову оцінку таким підставам суди повинні надавати в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, переходити до перевірки підстав позову по суті встановлених під час перевірки порушень податкового та/або іншого законодавства.

Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 червня 2022 року у справі №520/2098/19 підтримала усталену позицію Верховного Суду про те, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).

Водночас мотиви та висновки судів попередніх інстанцій по суті встановлених під час перевірки порушень податкового та/або іншого законодавства не вплинули на правильність вирішення спору в цілому, проте на переконання Верховного Суду такі мотиви мають бути виключені з мотивувальних частин рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням вказаного колегія суддів не надає оцінки наведеним доводам контролюючого органу в касаційній скарзі в частині неправильного застосування судами норм матеріального права (по суті встановлених під час перевірки порушень позивачем норм законодавства) при відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.»

Подібність справ і відносин визначається за такими основними критеріями: суб`єктним, об`єктним і змістовним.

Під час застосування правового висновку Верховного Суду необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття подібні правовідносини, що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін подібні правовідносини може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін подібні правовідносини - таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними.

А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин, згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Оскільки такий правовий висновок Верховного Суду у постанові від 21.05.2024 у справі №440/8798/22 встановлений щодо групи «Ferrexpo», то суд застосовує його, як подібний.

З огляду на викладене, суд з метою процесуальної економії не вважає за доцільне перейти до висновку щодо наявності суті порушення законодавства, на підставі якого прийняте податкове повідомлення-рішення контролюючим органом.

Внаслідок протиправної перевірки, здійсненої контролюючим органом, суд не надає оцінку суті порушення податкового законодавства у цій справі та відповідним доказам та обставинам, та зазначає, що негативні наслідки суд покладає саме на відповідача, який здійснив протиправне проведення перевірки.

Висновки суду щодо спору.

Суд не застосовує у даному випадку надмірний формалізм щодо дотримання процедури.

Саме кумулятивний (сумарний, сукупний) ефект допущених відповідачем порушень дозволяє стверджувати, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень містить ознаки свавільного (недобросовісного) рішення.

Суд зазначає, що в адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. Uberrimafides - найбільш добросовісний).

Подібний висновок ухвалений Верховним Судом у постанові 23 січня 2025 року у справі №240/32993/23.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland),заява №10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).

Встановлені судом порушення порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки є самостійною та достатньою підставою для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення виключно у цій справі.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 КАС встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимог и та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції». Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

За загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Європейський суд з прав людини у пункті 36 рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.04.2023 у справі №380/4746/22, від 31.05.2023 у справі №280/1255/20.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Згідно із ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

У розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

У контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору. Інші доводи сторін не впливають на висновки суду у цьому рішенні.

Суд задовольняє позовні вимоги, визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення №000/380/32-00-07-04-19 від 23.06.2025.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачений судовий збір у сумі 24244,00 грн. У той же час позов поданий через ЄСІСТ, тобто відповідно до Закону України «Про судовий збір» підлягає застосуванню понижуючий коефіцієнту 0,8 до ставки судового збору.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 24224,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» (вул. Будівельників, буд. 15, м. Горішні Плавні, Полтавська обл., 39803, ) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (проспект Олександра Поля, 57, м. Дніпро, 49031 код ЄДРПОУ ВП 43968079) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №000/380/32-00-07-04-19 від 23.06.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» судові витрати зі сплати судового збору - 24224,00 грн. (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири гривні).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене 10.12.2025.

Головуючий суддя В.І. Бевза