Справа № 260/4109/25
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2025 року м. Ужгород№ 260/4109/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач), яким просить суд:

1) визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області №74 від 25.11.2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19 листопада 2024 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 29 червня 1993 року по 31 грудня 1998 року електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею на шахті імені Фрунзе державного підприємства «Ровеньки антрацит».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 19 листопада 2024 року звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За наслідками розгляду прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивача, зазначивши, що в призначенні пенсії за віком по Списку №1 відмовлено, через недосягнення пенсійного віку 51 року, відповідно до частини 2 ст..114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З даними діями відповідача позивач не погоджується, тому звернувся з даним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Зазначає, що позивач звернувся 19.11.2024 року через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідно до Порядку, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1. Відповідно до Закону №1058, та п.1 ч.2 ст.114 визначено, що пенсія на пільгових умовах за Списком №1 призначається чоловікам після досягнення 50 років за наявності не менше 25 років страхового стажу, з яких не менше 10 років - на підземних роботах за Списком №1 та за результатами атестації робочих місць. Позивач подав документи відповідно до вимог п.2 пп.2.1 Порядку №22-1 та Постанови КМУ від 12.08.1993 ркоу №637 (Порядок №637), проте частина періодів стажу не була зарахована через розбіжності у прізвищах у дипломах, а також відсутність номера наказу про звільнення у трудовій книжці.

Відповідно до п.20 Порядку №637, спеціальний стаж за Списком №1 підтверджується уточнюючими довідками підприємств, які мають містити всі необхідні відомості, однак такі довідки заявником не подано. Пункт 3 Порядку застосування Списків №1 і №2, затвердженого наказом Мінпраці №383 від 18.11.2005 року, та п.9 постанови КМУ №442 від 01.08.1992 року, передбачають обов`язковість наявності наказів про атестацію робочих місць. Через розташування підприємств у Ровенківському районі Луганської області, який є тимчасово окупованим із 07.04.2014 року (наказ Мінреінтеграції №309 від 22.12.2022), пільговий стаж зараховувався за даними реєстру застрахованих осіб лише за окремі періоди 1999-2000 рр. та 2006-2014 рр. Станом на дату звернення заявник мав 35 років 6 місяців 7 днів страхового стажу, але лише 9 років 9 місяців 12 днів пільгового стажу за Списком №1, що менше ніж передбачені 10 років. Крім того, відповідно до п.14.4 розділу XV Закону №1058 позивач як внутрішньо переміщена особа не повідомив інформацію про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення рф, що є обов`язковою умовою.

Відповідач повідомляє, що за результатами розгляду, ним, Головним управлінням ПФУ в Донецькій області 25.11.2024 року було прийнято рішення №74 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах. Підставами відмови стали: відсутність необхідного 10-річного пільгового стажу при досягненні 50 років; недосягнення 51 року при наявності лише 9 років пільгового стажу за Списком №1; а також відсутність інформації про неодержання пенсії від органів рф. У зв`язку з відсутністю порушень у діях ГУ ПФУ щодо розгляду заяви та застосуванням норм Закону №1058, Порядку №22-1, Постанови №637 та інших нормативних актів, зазначає, що підстав для задоволення позовних вимог позивача немає.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 19 листопада 2024 року позивач звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивачем було додано всі необхідні документи, зокрема: паспорт громадянина України, довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, військовий квиток та трудову книжку серії НОМЕР_2 від 10 вересня 1992 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області №74 від 25.11.2024 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії на підставі п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058, мотивуючи тим, що пільговий стаж розраховано виключно за даними Реєстру застрахованих осіб за періоди 1999-2000 рр. та 2006-2014 рр. по підприємствах Шахта імені Фрунзе ДП «Ровеньки антрацит» та ВП «Шахтоуправління Ясенівське» ТОВ «ДТЕК Ровеньки антрацит», а уточнюючі довідки від підприємств не надано. Додатково зазначено, що вся територія Луганської області є тимчасово окупованою з 07.04.2014 року згідно Переліку, затвердженого наказом Мінреінтеграції №309 від 22.12.2022 року, а в заяві позивача відсутнє повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення рф, що є вимогою п.14-4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058.

Позивач зазначає, що відмовним рішенням розраховано страховий стаж - 35 років 06 місяців 07 днів, а пільговий стаж за Списком №1 - 09 років 09 місяців 12 днів. На думку відповідача, вважає, що не досяг пенсійного віку 51 рік, оскільки пільговий стаж менший за необхідні 10 років для призначення пенсії з 50 років. Пільговий стаж за періоди 1999-2000 рр. та 2006-2014 рр. зараховано на підставі індивідуальних відомостей (ОК-5). Водночас, як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідачем лише частково зараховано період роботи на Шахті імені Фрунзе ДП «Ровеньки антрацит», хоча цей період повністю дає право на пільгову пенсію. Спір у цій справі полягає у правомірності відмови в призначенні пенсії через недосягнення необхідного віку та не зарахування до пільгового стажу повного періоду роботи, віднесеного до Списку №1.

Твердження позивача, що період роботи з 29 червня 1993 року по 11 червня 2000 року на шахті імені Фрунзе ДП «Ровеньки антрацит» відповідачем зараховано лише частково - з 01.01.1999 року по 11.06.2000 року (1 рік 5 місяців 11 днів) згідно ОК-5, а періоди з 29.06.1993 року по 31.12.1998 року (5 років 6 місяців 3 дні) не враховано через відсутність уточнюючої довідки. Однак відповідно до п.3 та п.20 Порядку №637, у разі розміщення підприємств на тимчасово окупованих територіях, стаж підтверджується даними Реєстру застрахованих осіб. Крім того, відомості трудової книжки НОМЕР_2 містять усі необхідні записи. Вважає протиправним не врахування періоду роботи з 29.06.1993 року по 11.06.2000 року на посаді електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею, що відноситься до Списку №1, затвердженого постановою КМУ №202 від 31.03.1994, що підтверджує право на пільгову пенсію. Пільговий стаж позивача із повним включенням періоду 1993-1998 років становить понад 15 років при необхідних 10.

Зі змісту позовних вимог видно, що другою підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії є відсутність у заяві позивача інформації про неодержання пенсії від рф. З 24.02.2022 року в Україні діє воєнний стан, а АТ «Укрпошта» з цієї ж дати припинила приймання будь-яких міжнародних відправлень до рф, що унеможливлює направлення відповідних запитів. Позивач, посилаючись на практику Верховного Суду у постановах від 17.09.2024 року у справі №580/3576/22 та від 08.04.2025 року у справі №520/686/25 наголосив, що відсутність інформації про припинення виплати пенсії не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії, з огляду на об`єктивну неможливість отримання такої інформації в умовах воєнної агресії.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не врахував період його роботи, віднесений до Списку №1, що призвело до неправильного визначення пільгового стажу та до безпідставної відмови у призначенні пенсії, а також неправомірно застосував вимогу щодо повідомлення про неодержання пенсії в умовах воєнного стану, вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області №74 від 25.11.2024 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 року, ратифікована Законом України від 14.09.2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року 1058-1V.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року 1058-IV (надалі- Закон 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає ст. 114 Закону № 1058.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно частини першої статті 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Порядок підтвердження стажу роботи регламентований ст. 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788) установлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Порядок № 637 окремо визначає особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників.

За приписами п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти таких висновків: основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка; лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу (зокрема, уточнюючих довідок, відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування тощо).

Судами встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 10 вересня 1992 року, позивач працював на шахті імені Фрунзе ДП «Ровеньки антрацит» у період з:

- з 29.06.1993 року по 11.06.2000 року працював на посаді електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею, згідно з Наказом №300-к від 29.06.1993 року;

- з 02.06.2006 по 12.11.2014 року працював на посаді електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею, згідно з Наказом №701/к від 02.06.2006 року

При цьому, записом №26 в трудовій книжці позивача є штамп підприємства, у якому зазначено, що за результатами атестації робочих місць, за умовами праці, підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 згідно Наказу №169 від 03.04.2013 року.

в матеріалах справи також наявна довідка №40 від 10.02.2015 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відтак, періоди роботи позивача з 29.06.1993 року по 11.06.2000 року та з 02.06.2006 по 12.11.2014 року мають бути зараховані до пільгового підземного стажу позивача за Списком №1 з повним робочим днем під землею.

Щодо строків звернення з позовом до суду, суд зазначає наступне.

Строки звернення до суду визначені статтею 122 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 грудня 2020 року по справі №510/1286/16-а зазначила визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку.

Також, Верховний Суд в постанові від 26.01.2021 року по справі №520/11178/2020 вказав, що виходячи з принципу належного врядування пенсіонер, який отримує пенсію, виходить з презумпції, що її розмір визначено відповідно до закону. Пенсіонер не має розумних причин сумніватися у добросовісності дій працівників Пенсійного фонду.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, позивач у даній справі оскаржує бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи, що про порушення свого права на призначення пенсії позивач дізнався з Рішення пенсійного органу від 25.11.2024 року №74, а позивач подав до суду позов засобами поштового зв`язку 22.05.2025 року, що становить 5 місяців 27 днів, суд вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду.

Таким чином, заява Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Щодо доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом з посиланням на правову позицію Верховного Суду в постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19, суд зазначає наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року по справі №755/10947/17 прийшла до висновку, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

При цьому, у справі №510/1286/16-а Велика Палата Верховного Суду, оцінюючи спірні правовідносини щодо виплати пенсії, як регулярної виплати, прийшла до висновку, що особа може дізнатися про порушення права, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку.

Отже, суд у даній справі враховує саме правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 24 грудня 2020 року по справі №510/1286/16-а.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вищевказаних посилань відповідача.

Водночас суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що відповідач належним чином не виконав обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України.

Оскільки відповідач вже здійснив призначення пенсії за віком позивачу, але не здійснив зарахування вказаних періодів до пільгового підземного стажу позивача, з метою захисту прав позивача, суд зобов`язує відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 29 червня 1993 року по 31 грудня 1998 року електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею на шахті імені Фрунзе державного підприємства «Ровеньки антрацит» та здійснити призначення пенсії з урахуванням усіх періодів.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 90, 139, 243, 246, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області №74 від 25.11.2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19 листопада 2024 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 29 червня 1993 року по 31 грудня 1998 року електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею на шахті імені Фрунзе державного підприємства «Ровеньки антрацит».

4. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець