Справа № 580/4937/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року справа № 580/4937/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії з розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб про визнання незаконними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (далі Департамент, відповідач), в якому просить:

- визнати дії комісії з розгляду заяв про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення внутрішньо переміщеним особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України при виконавчому комітеті Черкаської міської ради при прийнятті рішення від 06.09.2024 № 259 незаконними;

- скасувати рішення комісії з розгляду заяв про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення внутрішньо переміщеним особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України при виконавчому комітеті Черкаської міської ради від 06.09.2024 № 259;

- зобов`язати комісію з розгляду заяв про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення внутрішньо переміщеним особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України при виконавчому комітеті Черкаської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 від 29.08.2024 року щодо виплати грошової компенсації, яку було призначено, без його участі на підставі раніше поданого клопотання від 29.08.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що вичерпний перелік кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України чітко визначений статтями 109-114 Кримінального Кодексу України, до вказаних статей не відноситься стаття 408 КК України за якою був засуджений позивач, а тому застосування підпункту 10 пункту 13 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 року № 280, є протиправним.

Ухвалою від 09 травня 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.05.2025 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 17.07.2024 є особою, яку 29.03.2023 Новомосковським міським судом Дніпропетровської області засуджено за ч.4. ст. 408, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі. Даний факт свідчить про неможливість надання субвенції ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю обвинувального вироку за вчинення ним тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби. Відповідно до підпункту 10 пункту 13 Порядку виплати грошової компенсації комісія відмовляє внутрішньо переміщеній особі у призначенні компенсації, зокрема, за наявності обвинувального вироку суду у зв`язку з вчинення внутрішньо переміщеною особою злочину проти України. Вважає хибним ототожнення понять злочинів проти України і злочинів проти основ національної безпеки України. З посиланням на п. 1 постанови КМУ № 719, вказала, що вчинення тяжкого і особливо тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку об`єднані єдиним поняттям злочини проти України.

Ухвалою від 29 липня 2025 року суд замінив відповідача у справі № 580/4937/25 на належного Комісію з розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб.

Відзив на позов від Комісії з розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб до суду не надходив.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 10.05.2024 № 7101-.

Рішенням від 30.11.2021 № 9/1 комісія з розгляду заяв деяких категорій осіб про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення Лисичанської військово-цивільної адміністрації Луганської області призначила ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення у сумі 864951,95 грн.

29.08.2024 позивач звернувся із заявою до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 280 від 18.04.2018 Питання забезпечення житлом внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, про виплату йому грошової компенсації, яку було призначено рішенням від 30.11.2021 № 9/1.

Рішенням № 259 від 06.09.2024 комісія з розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб скасувала рішення № 9/1 від 30.11.2021 комісії з розгляду заяв деяких категорії осіб про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення м. Лисичанська, керуючись абзацом 11 пунктом 19 Порядку, у зв`язку нововиявленими обставинами: наявністю обвинувального вироку суду, у зв`язку із вчиненням внутрішньо переміщеною особою злочину проти України (витяг з інформаційно - аналітичної системи Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості, ОСОБА_1 є особою, яку 29.03.2023 Новомосковським міським судом Дніпропетровської області засуджено за ч. 4 ст. 408, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України замінено покарання на 2 роки тримання у дисциплінарному батальйоні. Вирок набрав законної сили 01.05.2023). Відмовила в призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення ОСОБА_1 відповідно до пп. 10 п. 13 Порядку.

Дії та рішення комісії з розгляду заяв про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб позивач вважає протиправними, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Внутрішньо переміщеною особою у розумінні статті 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі Закон № 1706-VII) є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частин другої, третьої статті 7 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706-VII).

Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі Закон № 3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 1 Закону № 3551-ХІІ визначено, що закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Правові та організаційні засади, основні принципи, порядок та умови виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 № 280 Питання забезпечення житлом внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України (далі Порядок № 280).

Згідно із пунктом 2 Порядку № 280 право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають внутрішньо переміщені особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні до 1 червня 2018 р. заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів у період їх здійснення, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - внутрішньо переміщені особи), які перебувають на квартирному обліку станом на 1 червня 2024 р., обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації перебувають на обліку в базі даних.

Грошова компенсація внутрішньо переміщеним особам, призначена до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 142 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 280, виплачується в порядку та на умовах, передбачених цим Порядком.

Право на отримання грошової компенсації також зберігається за внутрішньо переміщеними особами, яким її було призначено на території, яка включена до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - територія, на якій ведуться бойові дії), і які після введення Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні воєнного стану перемістилися з території, на якій ведуться бойові дії, та відомості про яких включено до бази даних.

Право на призначення грошової компенсації відповідно до цього Порядку зберігається за внутрішньо переміщеними особами, які брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення після 1 червня 2018 р., за новим місцем проживання (перебування на квартирному обліку), якщо таким внутрішньо переміщеним особам грошову компенсацію було призначено до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 142 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 280 (Офіційний вісник України, 2022 р., № 33, ст. 1763), але не виплачено у зв`язку із зміною місця проживання.

Пунктом 5 Порядку № 280 встановлено, що до повноважень комісії належить, зокрема:

- перегляд рішення про призначення грошової компенсації за нововиявленими обставинами (у разі змін у майновому стані, у складі сім`ї, зміни показників опосередкованої вартості спорудження житла, зміни місця проживання, у зв`язку з втратою статусу учасника бойових дій або особи з інвалідністю внаслідок війни, скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, зняття з квартирного обліку, набрання законної сили обвинувальним вироком суду у зв`язку із вчиненням внутрішньо переміщеною особою, членами її сім`ї, на яких розраховується грошова компенсація (крім неповнолітніх дітей), злочину проти України, вручення внутрішньо переміщеній особі повідомлення про підозру за вчинення злочину проти України тощо);

- скасування попереднього рішення за нововиявленими обставинами;

- прийняття рішення про відмову у виплаті грошової компенсації.

У разі неможливості здійснення у період дії воєнного стану комісією за попереднім місцем проживання повноважень щодо прийняття рішення про припинення виплати грошової компенсації (перегляд рішення про призначення грошової компенсації за нововиявленими обставинами у разі зміни місця проживання, скасування попереднього рішення за нововиявленими обставинами) такі рішення приймає комісія за новим місцем проживання одночасно з прийняттям рішення про призначення грошової компенсації (абз.11 п.19 Порядку № 280).

Відповідно до пп. 10 п. 13 Порядку № 280 Комісія відмовляє внутрішньо переміщеній особі у призначенні грошової компенсації з таких підстав: наявність обвинувального вироку суду у зв`язку із вчиненням внутрішньо переміщеною особою злочину проти України.

Аналіз вказаних норм вказує, що у випадку наявності обвинувального вироку суду у зв`язку із вчиненням внутрішньо переміщеною особою злочину проти України, Комісія відмовляє внутрішньо переміщеній особі у призначенні грошової компенсації.

Суд встановив, що рішенням № 259 від 06.09.2024 комісія з розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб скасувала рішення № 9/1 від 30.11.2021 комісії з розгляду заяв деяких категорії осіб про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення м. Лисичанська, керуючись абзацом 11 пунктом 19 Порядку, у зв`язку нововиявленими обставинами: наявністю обвинувального вироку суду, у зв`язку із вчиненням внутрішньо переміщеною особою злочину проти України (витяг з інформаційно - аналітичної системи Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості, ОСОБА_1 є особою, яку 29.03.2023 Новомосковським міським судом Дніпропетровської області засуджено за ч.4 ст.408, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України замінено покарання на 2 роки тримання у дисциплінарному батальйоні. Вирок набрав законної сили 01.05.2023) та відмовила в призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення ОСОБА_1 відповідно до пп.10 п. 13 Порядку.

Аналіз встановлених обставин вказує на те, що спірне рішення прийняте у зв`язку із притягненням позивача до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України згідно обвинувального вироку Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 29.03.2023.

Суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 408 КК України дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу, вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці - карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Таким чином, позивача притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, що підриває боєздатність військових підрозділів та є особливо небезпечним злочином в умовах воєнного стану.

Представник позивача в обґрунтування необхідності скасування спірного рішення зазначає, що злочин, який передбачений статтею 408 КК України, не входить до переліку злочинів проти національної безпеки.

Під час надання оцінки вказаному покликанню, суд зазначає про відсутність підстав для ототожнення понять злочинів проти України і злочинів проти основ національної безпеки України, оскільки злочини проти України є більш широким поняттям, яке включає в себе як злочини проти основ національної безпеки, так і весь перелік злочинів, визначений абз. 4 пункту 5-1 Порядку надання субвенції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 року № 280, зокрема, і тяжкі та особливо тяжкі злочини проти встановленого порядку несення військової служби, до яких відноситься дезертирство.

За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість та правомірність спірного рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 139 вказаного Кодексу, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача, звільненого від сплати судових витрат не підлягають задоволенню, а відповідач не надав доказів понесення судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 (адреса ВПО: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Комісія з розгляду заяв про призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб (18005, м. Черкаси, бульв. Шевченка, 307).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 10.12.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК