Справа № 120/4995/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4995/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук К.О.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

10 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вінницької митниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОГРЕС-КВ" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОГРЕС-КВ" звернулось до суду з позовом до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000053/2 від 01 березня 2024 року та картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA401020/2024/000257.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС-КВ» витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 6056 (шість тисяч п`ятедсят шість) гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 лютого 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС-КВ (замовник) та іноземною компанією PINTECH MACHINERY(SHAOXING) CO., LTD (підрядник) укладено контракт № 21/36/2023 на виконання підрядних робіт по виробництву продукції.

Відповідно до пункту 1.1 цього контракту підрядник зобов`язується виготовити із свого матеріалу по технологічній документації замовника продукцію в асортименті та кількості, що вказані в контракті чи в специфікаціях до контракту.

Пунктами 4.1 та 4.2 контракту передбачено, що ціна продукції за контрактом включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу і виготовлену продукцію, яка визначається в специфікації, що є невід`ємною частиною цього контракту. Оплата здійснюється в доларах США або в китайській національній валюті CNY по мірі виготовлення продукції. Строки та умови оплати обговорюються по кожній конкретній партії продукції окремо та фіксуються в специфікаціях до даного контракту, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 8.1 контракту прийом-передача виготовленої продукції оформлюється актами виконаних робіт.

Пунктом 10.1 контракту визначено, що поставка продукції здійснюється відповідно до базисних умов поставки FOB Ningbo China, які відповідають правилам Інкотермс в редакції 2010 року.

Позивачем разом з електронною митною декларацією № 24UA61U8 від 01 березня 2024 року подано митному органу наступні документи: пакувальний лист б/н від 08 грудня 2023 року, рахунок-фактуру (інвойс) № КВРТ2303 від 08 грудня 2023 року, коносамент № EGLV87A від 28 грудня 2023 року, автотранспортну накладну № 421841 від 26 лютого 2024 року, сертифікат про походження товару № 23С3306Т0282/00003 від 20 грудня 2023 року, декларацію про походження товару № КВРТ2303 від 08 грудня 2023 року, документ про підтвердження вартості перевезення № 421841 від 26 лютого 2024 року, специфікацію № 2 від 08 грудня 2023 року, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № 21/36/2023 від 21 лютого 2023 року, ліцензійний договір на використання об`єкта права інтелектуальної власності № 0120 від 01 червня 2020 року, договір (контракт) про перевезення № 0111-21 від 01 листопада 2021 року, договір (контракт) про перевезення № 26.02/24 від 26 лютого 2024 року.

Враховуючи положення частини 3 статті 53 Митного кодексу України декларанту було направлено електронне повідомлення щодо витребування додаткових документів.

Проте декларант відмовився надавати додаткові документи.

За результатами розгляду поданих документів митним органом 01 березня 2024 року винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UА401000/2024/000053/2, згідно з яким скориговано вартість окремих категорій товарів.

Підставами для коригування митної вартості ввезеного товару слугувало те, що в наданій довідці про вартість транспортування вантажу № 421841 від 26 лютого 2024 року вказано вартість перевезення вантажів за коносаментом EGLV87A від 28 грудня 2023 року, за маршрутом Ningbo (China) Gdansk (Poland) та автомобільним транспортом до митного кордону України, проте згідно з наданими CMR товар було завантажено на транспортний засіб в населеному пункті Pruszkow (Poland). Також митний орган зазначив, що відповідно до CMR та інформації з Центральної бази даних ЄАІС Держмитслужби товар переміщувався через митний кордон України завантажений в транспортні засоби, тобто відбувалося перевантаження товару з контейнеру в транспортний засіб, вартість якого не включено до складових митної вартості. В той же час, митному органу невідомо як вантаж транспортувався з порту Gdansk до Pruszkow та чи включені витрати за це транспортування та перевантаження до складових митної вартості. Окремо в оскаржуваному рішенні йдеться про те, що контракт № 21/36/2023 від 21 лютого 2023 року складений на двох мовах (англійській та російській), чим порушено вимоги статті 254 Митного кодексу України.

Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості, відповідно до пунктів 2, 3 статті 58 Митного кодексу України застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 Митного кодексу України.

Джерелом числового значення митної вартості є електронна митна декларація від 10 січня 2024 року № UA102210/2024/000157, за якою оформлено товар Частини та пристрої моторних транспортних засобів: Хрестовини:-130-2201025-01 (4301-2201025ДУ)-980 штук,-3102-2201025 (ВК-69-2201025-02У3 -52 штуки, призначені для виробництва карданних валів. Не є товарами військового чи подвійного використання. Торговельна марка: YUHUAN HANGCHAOTRANSMISSION SHAFT Виробник: YUHUAN HANGCHAO TRANSMISSIONSHAFT CO." LTD, Китай, країна виробництва CN, та складає 5,01$ за кілограм .

У зв`язку із прийняттям згаданого вище рішення про коригування митної вартості товарів митним органом сформовано і картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів №UA401020/2024/000257.

Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару вищевказаним рішенням та карткою відмовою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, не було відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 1 Митного кодексу України (надалі - МК України) визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частин 1, 2, 4, пункту 1 частини 6 статті 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем не може перевищувати 180 календарних днів, крім митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються статтями 334, 335, 336 МК України.

Митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (пункт 23 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно із статтями 246, 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 статті 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини 1, 2 статті 52 МК України).

Частинами 1 та 2 статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу частин 1, 2 статті 53 МК України слідує, що МК України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Водночас у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина 3 статті 53 МК України).

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 2 статті 53 МК України визначено перелік документів, якими декларант може підтвердити митну вартість товарів. Разом із тим застосування частини 3 статті 53 МК України (щодо витребовування митним органом додаткових документів) можливе лише за певних умов, що обумовлені цією частиною, а саме: у разі якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; при цьому, вимога щодо надання додаткового (их) документу (ів) повинна стосуватися виключно лише того (тих) документу (ів), відсутність якого (яких) не дає можливості пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

На необхідності витребовування лише тих документів, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, що визначені частиною 3 статті 53 МК України, неодноразово вказував і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїх рішеннях.

Таким чином, вимога щодо надання додаткових документів можлива лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому сумніви митного органу вважаються обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Водночас зі змісту надісланих декларанту повідомлень слідує, що у таких йдеться про необхідність надання усіх документів, що передбачені частиною 3 статті 53 МК України, що не відповідає наведеним вище приписам митного законодавства та йде в розріз із судовою практикою.

Відтак суд доходить висновку, що вимога митного органу надати додаткові документи відповідно до частини 3 статті 53 МК України є безпідставною.

Також відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 55 МК України орган доходів і зборів за відповідних умов має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.

При цьому у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).

Отже, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною 2 статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічні висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 27 липня 2018 року у справі №809/1174/17, від 05 лютого 2019 року у справі №816/1199/15-а та ряду інших.

Однак аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору, у рішеннях про коригування митної вартості ввезеного товару відповідачем не наведено.

Водночас, приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом, відповідач послався лише на деякі розбіжності (неточності), які не стосуються числового значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зокрема, в рішеннях про коригування митної вартості товарів, що оскаржуються, відповідач вказав про те, що:

1) в наданій довідці про вартість транспортування вантажу № 421841 від 26 лютого 2024 року вказано вартість перевезення вантажів за коносаментом EGLV87A від 28 грудня 2023 року за маршрутом Ningbo (China) Gdansk (Poland) та автомобільним транспортом до митного кордону України, проте згідно з наданими CMR товар було завантажено на транспортний засіб в населеному пункті Pruszkow (Poland). Також митний орган вказав, що відповідно до CMR та інформації з Центральної бази даних ЄАІС Держмитслужби товар переміщувався через митний кордон України завантажений в транспортні засоби, тобто відбувалося перевантаження товару з контейнеру в транспортний засіб, вартість якого не включено до складових митної вартості. В той же час, митному органу невідомо як вантаж транспортувався з порту Gdansk до Pruszkow та чи включені витрати за це транспортування та перевантаження до складових митної вартості;

2) контракт № 21/36/2023 від 21 лютого 2023 року складений на двох мовах (англійській та російській), чим порушено вимоги статті 254 МК України.

Визначаючись із обґрунтованістю таких тверджень митного органу, колегія суддів враховує наступне.

Так, 01 листопада 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС-КВ (клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю Транслогістик-ЮА (експедитор) укладено договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 0111-21.

Відповідно до пункту 1.1 договору клієнт доручає, а експедитор зобов`язується організувати за рахунок клієнта транспортно-експедиторське обслуговування (ТЕО), перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надати інші транспортно-експедиторські послуги клієнту за згодою сторін.

Згідно з пунктом 2.1.1 договору експедитор зобов`язується за рахунок клієнта організувати перевезення його вантажів на умовах, погоджених сторонами, а також надати інші послуги клієнтові за погодженням сторін, в тому числі, митне оформлення вантажу. При необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання та другими організаціями. Документом, що підтверджує наявність та зміст такого договору з транспортними організаціями є транспортний документ коносамент, автомобільна накладна, авіа або залізнична накладна.

Відтак умовами договору про транспортно-експедиторське обслуговування сторонами передбачено, що експедитор може надавати інші транспортно-експедиторські послуги, які оплачуються замовником згідно з виставленим рахунком.

Відповідно до довідки про транспортні витрати № 421841 від 26 лютого 2024 року, що складена товариством з обмеженою відповідальністю Транслогістик-ЮА, транспортні витрати по перевезенню вантажу морським транспортом (коносамент EGLV87A) по маршруту Ningbo (China) до п/п Порубне (Україна) складають:

- морське перевезення вантажу за межами державного кордону України - 23037 гривень;

- транспортно-експедиторське обслуговування за межами державного кордону України - 2200,24 гривень;

- міжнародне автоперевезення за межами державного кордону України - 25626,20 гривень.

До складу транспортних витрат включено вантажно-розвантажувальні роботи. Страхування вантажу не проводилося.

Відтак відомості, що зазначені у довідці №421841 від 26 лютого 2024 року, спростовують твердження відповідача про те, що товариством з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС-КВ задекларовані витрати лише до порту Gdansk (Poland), адже така довідка містить відомості про вартість наданих експедитором послуг щодо перевезення вантажу морським транспортом та автотранспортом по маршруту Ningbo (China) - п/п Порубне (Україна).

Окрім того, в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що місцем завантаження товару є Pruszkow (Poland), однак в транспортних документах не визначено вартість перевезення за маршрутом Gdansk до Pruszkow.

Втім такі посилання відповідача як підставу для коригування митної вартості товарів суд оцінює критично, адже відповідні обставини жодним чином не спростовують факт переміщення товару з Гданську до п/п Порубне через Pruszkow.

При цьому у вищевказаній довідці про транспортні витрати, в якій сума транспортних витрат сформована у розрізі перевезення морським та автотранспортом, також вказано про транспортно-експедиторське обслуговування за межами державного кордону України, а тому такі витрати експедитор мав право включити до вартості транспортування, що не суперечить ані умовам договору, ані вимогам чинного законодавства.

Крім того, суд критично оцінює посилання представника відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що контракт № 21/36/2023 від 21 лютого 2023 року складений на двох мовах (англійська та російська), чим, на думку відповідача, порушено вимоги статті 254 МК України, оскільки такі обставини не впливають на вартість товару і не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів.

Окремої уваги заслуговує те, що, визначаючи митну вартість товару за резервним методом, митний орган зазначив, що джерелом числового значення митної вартості є електронна митна декларація від 10 січня 2024 року № UA102210/2024/000157, за якою оформлено товар Частини та пристрої моторних транспортних засобів: Хрестовини:-130-2201025-01 (4301-2201025ДУ)-980 штук,-3102-2201025 (ВК-69-2201025-02У3-52 штуки, призначені для виробництва карданних валів. Не є товарами військового чи подвійного використання. Торговельна марка: YUHUAN HANGCHAOTRANSMISSION SHAFT Виробник: YUHUAN HANGCHAO TRANSMISSIONSHAFT CO." LTD, Китай, країна виробництва CN, та складає 5,01$ за кілограм.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, електронна митна декларація від 10 січня 2024 року № UA102210/2024/000157 не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості товару, оскільки відповідачем не враховано усі індивідуальні ознаки товару, його кількість, умови поставки, адже товар, зазначений у такій митній декларації, не є ідентичним товару, який подавався для митного оформлення позивачем відповідно до митної декларації № 24UA61U8.

З огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини слід дійти висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару надавали змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та не надано переконливих доказів, які б підтверджували правомірність прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

При цьому відповідачем не наведено обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної в оскаржуваному рішенні, ідентичності (схожості) товару, доказу, що ці товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю, не надав підтвердження застосування послідовно всіх методів визначення митної вартості товарів та неможливості застосування кожного попереднього методу.

Окрім того, митний орган безпідставно при визначенні митної вартості імпортованих товарів за резервним методом керувався інформацією, що містилася в електронних митних деклараціях, сформованих за результатами інших поставок іншого товару, адже відповідач у рішеннях про коригування митної вартості, що оскаржуються, не навів порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товарів, ціна яких взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що є порушенням статті 55 МК України.

До того ж електронні митні декларації, що виступали джерелом числового значення митної вартості окремих товарів, не розкривають умов поставки товару, його кількість, що безпосередньо впливає на митну вартість під час розмитнення товару.

Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

У свою чергу, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

За наведених вище підстав суд вважає, що винесене відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пункту 2 та пункту 4 частини 2 статті 55 МК України.

Подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів.

Відтак слід дійти висновку, що поданими позивачем до митного оформлення документами підтверджується, що заявлена митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях.

Дослідивши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем у митних деклараціях, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, не було відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

З урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване рішення митного органу про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000053/2 від 01 березня 2024 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Оскільки картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/000257, що оскаржується, сформована у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару, що визнане протиправним, а тому така картка відмови теж є протиправною та підлягає скасуванню.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до положень статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 та 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити також з критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 30 квітня 2024 року № 2, відповідно до якого правова допомога за договором від 10 квітня 2024 року складає 8000 гривень та рахунок на оплату № 22 від 15 квітня 2024 року, яким підтверджується оплата грошових коштів в зазначеному вище розмірі.

Водночас, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що надані адвокатом послуги не свідчать про можливість відшкодування на користь позивача 8000 гривень, оскільки обсяг виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) є неспівмірним із складністю такої роботи.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5000 гривень, оскільки така сума компенсації в повній мірі відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Вінницької митниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.