Справа № 500/5434/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5434/25

11 грудня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника адвоката Сабатюк Наталію Петрівну, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період в частині призову та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про зарахування Позивача ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та звільнити з військової служби ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлено для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 . При цьому, на момент його призову на військову службу позивач надіслав до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем його обліку заяву про надання йому відстрочки від призову. Представник позивача вказує на те, що згідно з пунктом 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, до ухвалення комісією рішення за результатами розгляду заяви про надання відстрочки військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Позивач протиправними наказ про його призов на військову службу та наказ про зарахування до особового складу військової частини, оскільки, він мав право на відстрочку від призову під час мобілізації.

Одночасно з позовною заявою представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою суду від 29.09.2025 відмовлено.

Ухвалою суду від 18.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено судовий розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

25.09.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому Військова частина НОМЕР_1 заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що видаючи наказ №238 від 15.08.2025 про зарахування позивача до списків особового складу, Військова частина НОМЕР_1 діяла на підставі іменного списку, наданого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та виходила з презумпції належного виконання цим органом обов`язку щодо перевірки наявності або відсутності підстав для надання позивачу відстрочки. З огляду на викладене відповідач вважає, що відсутні правові підстави для визнання зазначеного наказу протиправним та його скасування.

Крім того, зазначає, що після видання наказу про зарахування позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_1 між сторонами виникли нові правовідносини, пов`язані з проходженням військової служби, правове регулювання яких здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням № 1153/2008, якими не передбачено можливості припинення таких правовідносин шляхом судового скасування раніше виданого наказу про призначення до військової частини. Відповідач вважає, що такий спосіб не є юридично ефективним та не призведе до фактичного поновлення порушеного права позивача.

29.09.2025 представником позивача подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи листа-відповіді ІНФОРМАЦІЯ_5 №22604 від 19.09.2025 року.

06.10.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 надано до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого доводи позивача не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що 14.08.2025 року позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних, під час перевірки яких виявлено, що ОСОБА_1 не має дійсної відстрочки або бронювання від призову на військову службу під час мобілізації, а відтак підлягає призову на військову службу. У той же день позивачем пройдено ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 , за результатами якої його визнано придатним до військової служби, про що складено відповідну довідку. Також позивачем отримана повістка з метою призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби від 14.08.2025 року та мобілізаційне розпорядження.

Відповідач зазначає, що позивач не повідомляв та не надав підтверджуючих документів, які б свідчили про користуванням ним правом на відстрочку. У Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів такі відомості також були відсутні, а тому вважає наказ про призов позивача на військову службу правомірним.

14.10.2025 до суду надійшли пояснення ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо позовної заяви, за змістом яких третя особа у прийнятті рішення у даній справі покладається на думку суду. Додатково зазначає, що у серпні 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшла заява ОСОБА_1 за №К-4649, за результатами розгляду якої прийнято рішення про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Відповідь оформлена довідкою №19387 від 15.08.2025 та надіслана позивачу.

22.10.2025 представником позивача адвокатом Сабатюк Н.П. подано до суду відповідь на відзиви відповідачів, у якій зазначає, що згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 №19387 від 15.08.2025 року, на момент призову позивача до військової служби у нього вже була оформлена діюча відстрочка на строк до 05.11.2025. Представник позивача наголошує, що згідно абзацу 9 пункту 60 Порядку №560 до ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Крім того, звертає увагу на пункт 63 Порядку №560, згідно якого військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіональних органів СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

За таких обставин представник позивача вважає, що оскільки позивач 03 серпня 2025 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», то до моменту ухвалення відповідного рішення комісією, що фактично відбулось 15 серпня 2025 року, направлення ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії 14.08.2025 року з метою визначення придатності до військової служби було передчасним та таким, що суперечить встановленому порядку. З огляду на викладене позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

11.11.2025 представником позивача адвокатом Сабатюк Н.П. подано до суду клопотання про заміну відповідача Військової частини НОМЕР_1 на Військову частину НОМЕР_2 , оскільки під час перебування справи у провадженні суду ОСОБА_1 переведено до Військової частини НОМЕР_2 .

На підтвердження вказаних обставин представником позивача 17.11.2025 надано до суду копію довідки форми 5 №8009 від 05.11.2025.

Ухвалою суду від 19.11.2025 у задоволенні клопотання представника позивача адвоката про заміну відповідача відмовлено, залучено до участі у справі другого відповідача Військову частину НОМЕР_2 , розгляд справи вирішено розпочати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, продовжено процесуальний строк розгляду справи. Цією ж ухвалою суду встановлено Військовій частині НОМЕР_2 строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали та зобов`язано надати до суду належним чином завірену копію наказу про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати до суду належним чином завірену копію наказу про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу.

24.11.2025 Військовою частиною НОМЕР_2 на виконання ухвали суду від 19.11.2025 надано до суду копію наказу від 18.10.2025 №299 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу.

03.12.2025 від Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому вимог позивача не визнає та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що Військова частина НОМЕР_2 , діючи у межах повноважень на підставі іменного списку наказом №299 від 18.10.2025 зарахувала позивача до списків особового складу для військової служби та поставила на всі види забезпечення. Крім того, відповідач вважає, що процедура призову на військову службу є незворотною, і визнання її протиправною не спричиняє відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Перевіривши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянин України, станом на 19.06.2025 перебував на обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_7 з правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період до 07.08.2025, що підтверджується відомостями військово-облікового документу, сформованого в додатку Резерв+. (а.с.24)

Наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» строком до 07.08.2025 підтверджується також довідкою ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.05.2025 №12329. (а.с.27, зворот)

03.08.2025 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 з заявою, яка зареєстрована останнім за №К-4649, про продовження строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як сину, який має матір з числа осіб з інвалідністю ІІ групи. (а.с.28-30)

15.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_7 видано довідку №19387 про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як сину, який має матір з числа осіб з інвалідністю ІІ групи. (а.с. 30 зворот, 109)

У той же час, згідно відомостей військово-облікового документу у додатку Резерв+, сформованого станом на 15.08.2025, ОСОБА_1 з 14.08.2025 взято на облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 , інформація про наявність у нього права на відстрочку від призову на військову службу відсутня. (а.с. 24 зворот 26)

15.08.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 видано наказ №595 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», яким відповідно до поіменного списку №12955 від 15.08.2025 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період солдата ОСОБА_1 , 1984 року народження. (а.с.100 зворот)

Наказом №238 від 15.08.2025 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , про що зазначено представником Військової частини НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву. (а.с.81-82)

Крім того, обставини перебування позивача на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період у Військовій частині НОМЕР_1 з 15.08.2025 і на момент звернення позивача до суду з даним позовом підтверджуються довідкою заступника командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2025 №6573/1. (а.с.36 зворот)

Разом з тим, під час перебування справи у провадженні суду, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.10.2025 №299 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , де він і перебуває на теперішній час згідно довідки від 05.11.2025 №8009. (а.с.129)

Вважаючи протиправними накази відповідачів про призов його на військову службу по мобілізації та зарахування до особового складу військової частини, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно з частиною сьомою статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

За нормами частини третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Пунктом 12 частини першої статті Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент виникнення спірних у цій справі відносин, як станом і на час розгляду цієї адміністративної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі Указ № 69/2022).

Відповідно до частини першої статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Статтею 1 Закону «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Так, зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Цей порядок визначає: механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період; порядок оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил України, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України чи відповідного підрозділу розвідувальних органів України; процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи; порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів; процедури оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 6 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок№ 560) призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюється у строки та в обсягах, визначених мобілізаційними планами, мобілізаційними директивами (розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил або Генерального штабу Збройних Сил.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає:

оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України;

прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;

документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;

відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.

Поряд з цим, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачено перелік підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ (в редакції станом на момент призову позивача на військову службу) призову на військову службу під час мобілізації, не підлягають особи, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Згідно з частиною сьомою статті 23 Закону №3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Частиною восьмою статті 23 Закону №3543-XII визначено, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154 (далі - Положення №154) завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до абзацу дев`ятого пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Разом з тим згідно з пунктом 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (пункт 59 Порядку №560).

Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.

Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Поряд з цим згідно з пунктом 63 Порядку №560 військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіональних органів СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії, за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю.

У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Військовозобов`язані, у яких строк дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не завершився, на медичний огляд не направляються, крім випадків, коли військовозобов`язані приймаються на військову службу за контрактом, або були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), або самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.

Отже, Порядком №560 визначено чіткий алгоритм вчинення дій військовозобов`язаним та прийняття рішень територіальним центром комплектування та соціальної підтримки в процесі надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку. При цьому, обов`язок щодо перевірки наявності відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу та підстав для її надання покладено на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Разом з тим, у разі подання військовозобов`язаним до територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації такий військовозобов`язаний не підлягає призову до ухвалення комісією рішення за результатами розгляду цієї заяви, як і не підлягає медичному огляду для визначення придатності до військової служби.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про надання відстрочки від призову під час мобілізації, яку 03.08.2025 засобами поштового зв`язку через поштового оператора АТ «Укрпошта» листом з описом вкладення скерував до ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с.28, 30)

Згідно наявної в матеріалах справи копії трекінгу (відстеження) поштового відправлення №585, таке 05.08.2025 вручено одержувачу. (а.с.29)

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому, реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №280/6033/22, від 01.10.2024 у справі №160/10728/23, від 01.10.2024 у справі №200/4189/22, від 14.11.2024 у справі № 160/33822/23.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

У спірних правовідносинах направлення позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_5 заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ є проявом активних дій позивача для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, скерувавши 03.08.2025 відповідну заяву та маючи попередньо діюче право на відстрочку (до 07.08.2025), тобто перебуваючи у статусі військовозобов`язаного, а не військовослужбовця, позивач розпочав процес реалізації права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Конституційний Суд України, розвиваючи практику застосування статті 8 Основного Закону України, вказав, що верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій держави. Верховенство права як нормативний ідеал, до якого має прагнути кожна система права, і як універсальний та інтегральний принцип права необхідно розглядати, зокрема, у контексті таких основоположних його складових: принцип законності, принцип юридичної визначеності, принцип справедливого суду. Верховенство права означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат (абзаци третій, четвертий, шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.06.2019 №6-р/2019).

Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (законні очікування). Таким чином, юридична визначеність передбачає, що законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци четвертий - шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20.06.2019 №6-р/2019).

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-2/2016).

З урахуванням наведеного слід вважати, що після направлення до ІНФОРМАЦІЯ_5 заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, позивач мав легітимні очікування не лише щодо вчасного прийняття суб`єктом владних повноважень за результатом розгляду його заяви рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, але й щодо забезпечення дотримання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки встановлених пунктами 60 та 63 Порядку №560 заборон щодо його призову та направлення на проходження медичного огляду до прийняття такого рішення.

Натомість, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №595 від 15.08.2025 ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлено для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 .

Більше того, як слідує зі змісту довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 від 15.08.2025 №19387, ОСОБА_1 було надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до 05.11.2025 на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ.

Таким чином, на момент призову позивача на військову службу 15.08.2025 та видачі оскаржуваного наказу останній не підлягав такому призову на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_4 не було вжито жодних заходів для з`ясування обставин наявності у позивача права на відстрочку від призову на військову службу та/або перебування цього питання на вирішенні відповідної комісії ТЦК.

Доводи відповідача про відсутність у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів на момент видачі наказу про призов інформації про наявність у позивача права на відстрочку або інформації про перебування цього питання на вирішенні відповідної комісії при ТКЦ, суд оцінює критично, оскільки недосконалість організації роботи зазначеного Реєстру та відсутність належної комунікації між територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки не може мати наслідком порушення положень Порядку №560, а також порушення прав позивача внаслідок його призову на військову службу за відсутності встановлених на це підстав.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 15.08.2025 №595 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що в даному випадку, з огляду на очевидну незаконність оскаржуваного позивачем акту індивідуальної дії, його скасування не порушить стабільності публічно-правових відносин щодо проходження громадянами військової служби за мобілізацією, а навпаки вказуватиме на неприпустимість допущення неправомірних дій центром комплектування при мобілізації військовозобов`язаних осіб, які мають право на відстрочку від призову.

Крім того, суд звертає увагу, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 15.08.2025 №595 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову ОСОБА_1 не є таким, що вичерпав свою дію фактом його виконання, оскільки позивач продовжує проходження військової служби, а тому є актом індивідуальної дії у розумінні статті 4 КАС України та може бути скасований, не завдаючи при цьому шкоди правовій визначеності.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 №238 від 15.08.2025 в частині зарахування позивача до списків особового складу та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Тобто, для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період їх правовий статус змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення громадянина у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тобто з дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.

Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.11.2022 за №1407/38743, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 2 розділу XII Інструкції №280 військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 30-32 розділу II цієї Інструкції.

Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині незалежно від номенклатури посад для призначення. Накази по стройовій частині видаються всіма військовими частинами, що формуються та утримуються на окремому штаті.

Пунктом 32 Розділу ІІ Інструкції №282 встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини здійснюється у день прибуття військовослужбовців (прийому на роботу працівників) до військової частини.

Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.

Суд зазначає, що організація обліку та призову громадян в особливий період, в тому числі щодо перевірки наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу, покладена на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. Відповідне зарахуванням здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено судом, внаслідок видання ІНФОРМАЦІЯ_4 наказу №595 від 15.08.2025, який є протиправним в частині призову на військову службу ОСОБА_1 , останній був зарахований до списків особового складу Військової частин НОМЕР_1 на підставі відповідного наказу №238 від 15.08.2025.

Разом з тим, на момент ухвалення даного рішення обставини справи зазнали змін, внаслідок яких ОСОБА_1 на підставі іменного списку на поповнення від 17.10.2025, складеного командиром Військової частини НОМЕР_1 , направлений для продовження проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 , до особових списків якої зарахований наказом №299 від 18.10.2025.

Суд звертає увагу, що згідно частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 19 частини 1 статті 4 КАС України надано визначення терміну індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19).

Отже, на момент розгляду даних спірних правовідносин, Військовою частиною НОМЕР_1 внаслідок видання наказу №238 від 15.08.2025 фактично була реалізована його компетенція на зарахування позивача до списків особового складу. Крім того, оскільки на момент вирішення даної справи позивач не перебуває у складі Військової частини НОМЕР_1 , тому оспорюваний наказ не є таким, що порушує права та інтереси позивача шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків. Як наслідок, задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу №238 від 15.08.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до особового складу Військової частини НОМЕР_1 не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки, по-перше, такий наказ не є юридично значимим для позивача, по-друге, після протиправного призову позивача на військову службу його права порушують лише наслідки такого призову.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу, що встановлені у ході розгляду справи обставини щодо зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу №299 від 18.10.2025 мають значення для правильного вирішення справи та обрання ефективного способу поновлення порушених прав позивача. При цьому, наказ командира Військової частини НОМЕР_2 №299 від 18.10.2025 не є предметом оскарження у даній справі, з заявою про зміну предмету позову позивач та/або його представник до суду не звертались.

В той же час, у межах даної справи судом встановлено, що прийняття ІНФОРМАЦІЯ_4 наказу від 15.08.2025 №595 в частині призову та направлення для проходження військової служби ОСОБА_1 , який судом визнано протиправним, має наслідком перебування позивача на військовій службі у списках особового складу Військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Так, гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у пункті 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 за №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9).

Водночас, способи захисту права це передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності із захисту прав. Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист одним із способів, передбачених цією статтею. Частиною другою цієї статті встановлено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Подібні положення містить стаття 245 КАС України, яка врегульовує повноваження суду при вирішенні справи.

Застосування конкретного способу захисту права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оскарження. Тобто суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оскарження та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

Завданням адміністративного судочинства згідно із частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. При цьому, захист прав здійснюється у разі їх порушення, і звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Тобто, рішення суду про задоволення позову повинно мати наслідком відновлення тих прав або інтересів, на порушення яких вказує позивач.

Разом з тим рішенням суду у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд звертає увагу, що хоча Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконний призов на військову службу під час мобілізації, проте проходження військової служби позивачем є безпосереднім наслідком від наказу при призов під час мобілізації на особливий період №595 від 15.08.2025, який визнано судом протиправним, а тому з метою ефективного захисту порушеного права позивача та повного його відновлення слід зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права та принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. (частина 8 статті 139 КАС України)

Враховуючи, що спір виник внаслідок протиправних дій ІНФОРМАЦІЯ_8 , тому суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок його бюджетних асигнувань понесені позивачем витрати зі сплати судового збору при зверненні з позовною заявою у сумі 968,96 грн у повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 від 15.08.2025 №595 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 звільнити з військової служби ОСОБА_1 та виключити його зі списків особового складу.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- ІНФОРМАЦІЯ_10 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 );

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 );

- Військова частина НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 код ЄДРПОУ НОМЕР_6 );

третя особа:

- ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_5 код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) .

Головуючий суддя Мірінович У.А.