Справа № 826/5099/18
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5099/18 Суддя (судді) першої інстанції: Боднарюк Олег Васильович
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес Центр» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гермес Центр» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 14.11.2017 та № від 14.11.2017.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що податковий орган в розумінні вимог митного законодавства не є органом доходів і зборів та відповідно не має прав та повноважень проводити документальну перевірку дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи, відтак і рішення та висновки наведені в них, прийнятті за результатами такої перевірки є неправомірними.

Крім того, на думку позивача, відповідачем безпідставно зроблено висновок щодо неправильного визначення підприємством коду товару (алмазного канату) згідно з УКТ ЗЕД.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 14.11.2017 та № від 14.11.2017.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем неправильно класифіковано товар, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 1 124 106,59 грн та податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 224 821,32 грн.

На думку апелянта, аналізом інформації, наявної в АСМО «Інспектор» встановлено, що Київською митницею ДФС при ввезенні товару «алмазний канат» прийнято рішення про визначення коду товару від 06.11.2015 № KТ-171-2015, за яким товар подібний (аналогічний) тому, що перевіряється, класифіковано за кодом 6804 21 00 00 згідно з УКТ ЗЕД, та як наслідок підлягає обкладенню митом за ставкою 10%.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що апеляційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві, у зв`язку з відсутністю конкретизації посилань на норми матеріального та процесуального права які, на думку апелянта, порушив суд першої інстанції є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження з 28 жовтня 2025 року.

У силу вимог частини першої статті 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м.Києві на підставі пункту 1 частини другої статті 351 Митного кодексу України, наказу Головного управління ДФС у м.Києві, проведено документальну невиїзну перевірку дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Гермес Центр» вимог законодавства України з питань державної митної справи у частині правильності класифікації товару «Полотно для канатно - ріжучих станків» за кодом згідно з УКТ ЗЕД за митними деклараціями: від 14.10.2014 № 125120105/2014/324013; від 06.11.2014 №125120105/2014/326503; від 13.01.2015 № 125120105/2015/300366; від 12.03.2015 №125120105/2015/304764; від 08.06.2015 № 125120105/2015/311234; від 27.07.2015 №125120105/2015/3150624; від 07.09.2015 № 125120105/2015/318381; від 28.09.2015 №125120105/2015/320161; від 16.02.2016 № 125120105/2016/303366; від 28.03.2016 №125120105/2016/306769; від 25.05.2016 № 125120105/2016/311960; від 23.06.2016 №125120105/2016/314279; від 13.08.2016 № 125120105/2016/319252; від 17.10.2016 №125120105/2016/325151; від 31.10.2016 № 125120105/2016/326558; від 21.12.2016 №125120105/2016/331796; від 16.02.2017 № 125120105/2017/303556; від 28.04.2017 №UA125100/2017/310185; від 13.05.2017 № UA125100/2017/311404; від 26.05.2017 №UA125100/2017/312701; від 16.06.2017 №UA125100/2017/314336; від 03.07.2017 №UA125100/2017/316224.

За результатами проведення перевірки податковим органом складено акт від 04.10.2017 № 1154/26-15-14-06-06/38996261, в якому зафіксовані порушення: Закону України «Про Митний тариф України», Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД 1, 3 (б) та 6, частини першої та підпункту г пункту 5 частини восьмої статті 257 МК України, що стосується неправильної класифікації товарів в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 1124106, 59 гривень;

- пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 224821,32 гривень;

Загальна суму занижених податкових зобов`язань 1348927,91 грн. (в тому числі ввізне мито 1124106,59 грн та податок на додану вартість 224821,32 грн), визначена контролюючим органом, на підставі п.11 частини першої ст. 347 МК України, п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, та згідно п. 2 ст. 293, ст. 298 МК України та п.п. 8 п.1 ст. 16 Податкового кодексу України повинна бути сплачена платником податків до Державного бюджету.

На підставі акту перевірки податковим органом 04.11.2017 року винесені податкові повідомлення рішення № та № про визначення сум грошового зобов`язання за платежами податок на додану вартість в сумі 214186,95 грн та мито з увезених на митну територію України товарі у розмірі 1070934,74 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача про визначення коду товару та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що податковим органом при складанні акту перевірки за матеріалами документальної невиїзної перевірки позивача щодо дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів «Полотно для канатно-ріжучих станків: алмазний канат», щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями: не доведено порушення позивачем законодавства України, а тому спірні податкові повідомлення - рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VІ (далі - МК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

За правилами статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії (частина п`ята статті 255 МК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 345 Митного Кодексу України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Згідно із частиною 1 та пунктом 1 частини другої статті 351 Митного Кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що органи доходів і зборів мають проводити перевірки дотримання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною восьмою статті 257 Митного кодексу України визначено перелік відомостей, які вносяться до митної декларації декларантом.

Зокрема, відповідно до підпункту «г» пункту 5 частини восьмої статті 257 Митного кодексу України, до декларації декларантом вносяться відомості про код товару згідно з УКТ ЗЕД.

У свою чергу, відповідно до приписів статей 67-69 Митного кодексу України українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України (частина перша статті 67 Митного Кодексу України).

Згідно із частиною другою вказаної статті в УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів.

Частиною третьою статті 67 Митного кодексу України встановлено, що для докладнішої товарної класифікації використовується сьомий, восьмий, дев`ятий та десятий знаки цифрового коду.

У силу вимог частин першої-четвертої, сьомої статті 69 Митного Кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари. Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими.

Відповідно до Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, що є додатком до Закону України «Про Митний тариф України», класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється за такими правилами:

1. Назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо цими назвами не передбачено іншого, відповідно до таких правил:

2. (a) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який виріб стосується також некомплектного чи незавершеного виробу за умови, що він має основну властивість комплектного чи завершеного виробу. Це правило стосується також комплектного чи завершеного виробу (або такого, що класифікується як комплектний чи завершений згідно з цим правилом), незібраного чи розібраного;

(b) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який матеріал чи речовину стосується також сумішей або сполук цього матеріалу чи речовини з іншими матеріалами чи речовинами. Будь-яке посилання на товар з певного матеріалу чи речовини розглядається як посилання на товар, що повністю або частково складається з цього матеріалу чи речовини. Класифікація товару, що складається більше ніж з одного матеріалу чи речовини, здійснюється відповідно до вимог правила 3.

3. У разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином:

(a) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару;

(b) суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрібної торгівлі, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (a), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати;

(c) товар, класифікацію якого не можна здійснити відповідно до правила 3 (a) або 3 (b), повинен класифікуватися в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються.

4. Товар, який не може бути класифікований згідно з вищезазначеними правилами, класифікується в товарній позиції, яка відповідає товарам, що найбільше подібні до тих, що розглядаються.

У відповідності до пункту 6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, категоріях і підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень, положень вищенаведених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації.

Отже, цими правилами передбачено, що при віднесенні товару до тієї чи іншої товарної підкатегорії слід виходити з більш конкретного опису товару, тобто саме характеристики товару є визначальними для класифікації товару відповідно до УКТ ЗЕД.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 22.04.2019 по справі № 826/8970/16 та від 31.05.2019 у справі № П/811/771/16.

Як свідчать матеріали справи, на підставі прямого зовнішньо - економічного контракту від 18.06.2014 № 1/06/2014 з компанією «Ehwa Diamond Ind.Co.Ltd» (республіка Корея), ТОВ «Гермес Центр» імпортувало в Україну різальний інструмент з комерційною назвою «Полотно для канатно - ріжучих станків - алмазний трос, який є багатожильним сталевим тросом..... з нанизаним на нього ріжучими елементами».

Під час проведення митного контролю першої за цим контрактом поставки митним органом прийнято рішення про визначення коду товару від 25.07.2017 № КТ -178-2014, згідно якого задекларований товар відповідає коду згідно з УКТ ЗЕД.

Разом з тим, згідно інформації (технічні характеристики тросової пили EBS), викладеної на сторінці 18 додатку до листа ТОВ «Гермес Центр» від 25.05.2017 №17/06-1 визначено, що тросова пила призначена для видобутку різноманітних типів граніту з кар`єру (у якості інструменту до канатно-ріжучих станків). Тросова пила відноситься до гнучких інструментів, оскільки несучою основою (корпусом) в неї служить гнучкий елемент - сталевий трос.

Тросова пила EBS складається з багатожильного сталевого тросу (декількох скручених гальванізованих ниток з сумарним діаметром 4,76 мм) та нанизаних на нього ріжучих елементів (перлин). Перлини - циліндричні втулки з покриттям по периферії алмазним ріжучим шаром, які розташовані за строго визначеним шагом.

Гумове покриття тросової пили захищає несучий трос від абразивного бруду та гарантує фіксоване положення циліндричних перлин, а також зменшує динамічні навантаження в процесі роботи.

Тросова пила EBS розділена на секції, що дозволяє регулювати її довжину. За необхідністю, секція може бути видалена, щоб скоротити тросову пилу. Для створення контуру, секції тросової пили з`єднуються затискачами.

Крім того, ТОВ «Гермес Центр» надано копію класифікаційного рішення Митної служби Республіки Корея, переклад якого з корейської на українську мову здійснено Бюро перекладів ДП «Інтурс-Сервіс» Генерального агентства «Інтурс-Київ».

У свою чергу, відповідно до інформації, викладеної у зазначеному листі, товар «Полотно для канатно-ріжучих станків...», ввезений ТОВ «Гермес Центр» на митну територію України за МД, перелік яких наведено у Додатку 1 до акта перевірки, що є його невід`ємною частиною, має класифікуватись за кодом 8202 99 90 00 Товарної та тарифної класифікації Республіки Корея.

Однак, зі змісту листа ДФС України від 03.03.2017 N5554/7/99-99-14-04-02-17 встановлено про необхідність класифікації товару «алмазний канат» за кодом 6804 21 00 00 згідно УКТ ЗЕД.

Зазначений товар в цілях класифікації є аналогічним до товару «Полотно для канатно-ріжучих станків...», ввезених ТОВ «Гермес Центр» за МД, перелік яких наведено у Додатку до акта перевірки, що є його невід`ємною частиною.

Як наслідок, Київською митницею ДФС відкликано класифікаційне рішення від 25.07.2014 № КТ-178-2014 та прийнято класифікаційне рішення від 26.07.2017 № KT-UA-2017, згідно якого товар «Полотно для канатно-ріжучих станків...» має класифікуватись за кодом УКТ ЗЕД 6804 21 00 00 (ставка ввізного мита 10% від митної вартості).

Разом з тим, постановою Київського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року № 810/2823/17, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Державної фіскальної служби України про відкликання рішення про визначення коду товару від 25 липня 2014 року № КТ-178-2014 та рішення Київської митниці Державної фіскальної служби України про визначення коду товару від 26 липня 2017 року № КТ-UA-2017.

Частиною четвертою статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Не зважаючи на викладене, Головним управлінням ДФС у м.Києві за наслідками проведення документальної невиїзної перевірки дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Гермес Центр» вимог законодавства України з питань державної митної справи у частині правильності класифікації товару «Полотно для канатно - ріжучих станків» за кодом визначено, що імпортовані позивачем товари («Полотно для канатно-ріжучих станків: алмазний канат...» митне оформлення яких здійснювалось за митними деклараціями, повинні були бути класифіковані за кодом згідно з УКТ ЗЕД 6804 21 00 00 (Жорна, камені точильні, круги шліфувальні та аналогічні вироби без каркасу, призначені для шліфування, заточування, подрібнення, полірування, розрізування або розпилювання, камені для ручного точіння або полірування та їх частини з природного каменю, з агломерованих натуральних або штучних абразивів або з кераміки, у поєднанні з частинами з інших матеріалів або без них: - інші жорна і камені точильні, круги шліфувальні та аналогічні вироби: - з агломерованих штучних або природних алмазів), замість обраного позивачем коду 8202 99 80 00 (Пилки ручні; полотна для будь-яких пилок (включаючи полотна для поздовжнього різання, для прорізування пазів та беззубчасті полотна): - - інші: - - - для обробки інших матеріалів).

Так, у примітці 1 до товарної групи 82 визначено, що за винятком паяльних ламп, переносних горнів, шліфувальних кругів з опорними рамами, манікюрних та педикюрних наборів та виробів товарної позиції 8209, до цієї групи включаються лише вироби з лезом, різальною кромкою, робочою поверхнею або іншою робочою частиною з: (a) недорогоцінних металів; (b) твердих сплавів або металокераміки; (c) дорогоцінного або напівдорогоцінного каміння (природного, синтетичного чи реконструйованого), на підкладці з недорогоцінного металу, твердого сплаву або металокераміки; (d) абразивних матеріалів на підкладці з недорогоцінного металу, за умови, що вироби мають різальні зубці, канавки, борозни та аналогічні робочі частини з недорогоцінних металів, які зберігають свої властивості та функції після нанесення абразивних матеріалів.

Згідно Пояснень до товарної позиції 8202 УКТ ЗЕД до цієї товарної позиції включаються:

(А) Ручні пилки (ножівки) для деревини, металу, каменю або інших матеріалів професійного чи побутового призначення.

(В) Полотна для пилок усіх типів, для ручних пилок і для верстатів, а також для всіх матеріалів. Сюди входять: полотна для стрічкових пилок чи безперервних стрічкових пилок (наприклад, для пильних верстатів для розпилювання деревини); полотна для циркулярних пилок (включаючи полотна для пилок подовжнього різання або для прорізування пазів для використання на фрезерних верстатах); полотна для ланцюгових пилок (у вигляді ланцюгів) для рубання лісу, розпилювання дерев і т.п., зубці таких полотен часто мають вставки з карбідів металів або металокераміки; прямолінійні полотна для філенчатих пилок, шипорізних пил, слюсарних ножівок і т.п., включаючи полотна для пилок, названих «філігранними пилками» (круглі полотна з насічкою, як у напилка, але використовувані для розпилювання як полотнини лобзика); прямолінійні полотна без зубців для каменерізних пилок (беззубчасті) (ковані або оброблені механічно таким чином, щоб бути зовсім пласкими чи рифленими), за умови, що їхні кінці мають отвори або їм надана відповідна форма для кріплення; різальні диски, без зубів (диски тертя) для різання металів.

До цієї товарної позиції включаються також заготовки для виготовлення полотен пилок. Такими заготовками вважаються стрічки (штаби) (незалежно від того, нарізані вони за довжиною чи ненарізані) та диски (з центральним отвором для установлення на привідному валу), якщо на них є зубці. Ці вироби зазвичай виготовляються з високовуглецевої сталі.

Полотна пилок можуть мати нарізані зубці або приставні зубці чи сегменти (наприклад, у деяких циркулярних пилках). Зубці можуть бути виготовлені цілком з недорогоцінного металу або з недорогоцінного металу з покриттям карбідами металів алмазами (зокрема, чорними) або в деяких випадках абразивними порошками. У деяких пилках зуби можуть бути замінені алмазами або вставками з карбідів металів розташованими по окружності диска.

При цьому, позбавлені зубців диски з абразивними покриттями по краю або з низкою вставок по окружності: абразивного матеріалу, не включаються до цієї товарної позиції. Такі інструменти розглядаються у товарній позиції 6804 УКТ ЗЕД.

У товарній позиції 6804 УКТ ЗЕД класифікуються жорна, камені точильні, круги шліфувальні та аналогічні вироби без каркасу, призначені для шліфування, заточування, подрібнення, полірування, розрізування або розпилювання, камені для ручного точіння або полірування та їх частини з природного каменю, з агломерованих натуральних або штучних абразивів або з кераміки, у поєднанні з частинами з інших матеріалів або без них.

Згідно з пунктом (3) пояснень до товарної позиції 6804 встановлено, що до цієї товарної позиції включаються шліфувальні круги, головки, диски, наконечники, тощо, які застосовуються у верстатах, електромеханічних або пневматичних ручних інструментах для обтісування, полірування, заточування, припасування або іноді для різання металів, каменю, скла, пластмас, кераміки, гуми, шкіри, перламутру, слонової кістки тощо.

Відповідно до вимог УКТ ЗЕД інструменти, які розглядаються у товарній позиції 68 складаються переважно з абразивних матеріалів, але і коли вони складаються з дуже невеликої абразивної головки в металевому корпусі або з серцевини чи осердя з твердого матеріалу (металу, дерева, пластмаси, пробки і т.д.) з постійно прикріпленими компактними шарами агломерованого абразиву (наприклад, різальні металеві диски тощо, з ободками або з розташованими по окружності вставками з абразивного матеріалу).

Проте, окремі абразивні інструменти не включаються до товарної позиції 6804 і розглядаються в групі 82, яка включає лише ті інструменти з різальними зубами, пазами, борознами і таке інше, що зберігають свою сутність і спосіб застосування навіть після включення в них абразивного матеріалу (тобто інструменти які, на відміну від розглянутих тут, можуть бути застосовані за призначенням, навіть якщо абразив не був використаний).

Позиція податкового органу грунтується на тому, що згідно з інформацією з мереж Інтернет алмазні канати - вид алмазного абразивного інструменту, що застосовується в якості витратного матеріалу в алмазних канатних машинах. Різка алмазними канатами успішно застосовується для демонтажу бетонних і сталевих конструкцій, зміни і коректування розмірів і геометричних форм залізобетонних інженерних конструкцій, розпилювання природного каменю при видобуванні на кар`єрах, різання блоків.

Абразив, абразивний матеріал - це дрібнозерниста або порошкоподібна тверда речовина, що використовується для різання, полірування, шліфування, іншої обробки (як робоча частина інструменту) твердих матеріалів штучного і природного походження (металів і їх сплавів, пластиків, кераміки, мінералів, скла, дорогоцінних каменів, деревини, пластмас тощо), а також для буріння гірських порід. Абразиви бувають двох типів: природні (алмаз, корунд, сланець, пісок, кремінь, пемза) і штучні (електрокорунд, штучний алмаз та ін.).

Алмазний канат складається з абразивного матеріалу (алмазні намистини) завдяки якому здійснюється різання важких металів, а тому класифікацію даного товару слід проводити у товарній позиції 6804 згідно УКТ ЗЕД.

У той же час, як вірно відзначено судом першої інстанції, відповідно до інформації (технічні характеристики тросової пили EBS), викладеної на сторінці 18 додатку до листа ТОВ «Гермес Центр» від 25.05.2017 №17/06-1 тросова пила призначена для видобутку різноманітних типів граніту з кар`єру (у якості інструменту до канатно-ріжучих станків). Тросова пила відноситься до гнучких інструментів, оскільки несучою основою (корпусом) в неї служить гнучкий елемент - сталевий трос.

Тросова пила EBS складається з багатожильного сталевого тросу (декількох скручених гальванізованих ниток з сумарним діаметром 4,76 мм) та нанизаних на нього ріжучих елементів (перлин). Перлини - циліндричні втулки з покриттям по периферії алмазним ріжучим шаром, які розташовані за строго визначеним шагом.

Гумове покриття тросової пили захищає несучій трос від абразивного бруду та гарантує фіксоване положення циліндричних перлин, а також зменшує динамічні навантаження в процесі роботи.

Тросова пила EBS розділена на секції, що дозволяє регулювати її довжину. За необхідністю, секція може бути видалена, щоб скоротити тросову пилу. Для створення контуру, секції тросової пили з`єднуються затискачами.

Крім того, як зазначалось, ТОВ «Гермес Центр» надано копію класифікаційного рішення Митної служби Республіки Корея, переклад якого з корейської на українську мову здійснено Бюро перекладів ДП «Інтурс-Сервіс» Генерального агентства «Інтурс-Київ», відповідно до якого товар «Полотно для канатно-ріжучих станків...», ввезений ТОВ «Гермес Центр» на митну територію України за МД, перелік яких наведено у Додатку 1 до акта перевірки, що є його невід`ємною частиною, має класифікуватись за кодом 8202 99 90 00 Товарної та тарифної класифікації Республіки Корея.

При цьому, позивач при визначенні коду товару керувався Митним Кодексом України, УКТ ЗЕД та Основними правилами інтерпретації УКТ ЗЕД, крім того при попередніх ввезеннях спірних товарів їх розмитнення проводилось також за товарною групою 82 зі ставкою митних платежів 2%.

Наведена відповідачем в акті перевірки інтерпретація товарної позиції 6804 не містить характеристик, по яким можливо зробити беззаперечний висновок, що ввезені позивачем товари відносяться саме до цієї товарної позиції, адже такий же висновок можна зробити і стосовно товарних позицій 8202 або 7212, згідно з описом товару якої, за характеристиками, ввезене позивачем полотно могло бути віднесено і до такої товарної позиції.

У даному випадку, висновки акту перевірки базуються на рішенні Київської митниці ДФС, в якому також відсутня будь-яка інформація про проведення спеціальних досліджень або залучення фахівців для правильної класифікації спірних товарів.

Доводи скаржника про необхідність врахування листа Державної фіскальної служби України № 5554/7/99/99/14-04/02-17, в якому зазначається про необхідність класифікації товару в цілях класифікації товару за кодом , колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи, що такий лист оне відноситься до рішень органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей, які є обов`язковими, не оприлюднювався в установленому законом порядку та носить лише рекомендаційний характер.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Згідно з положеннями статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз вимог статті 134 КАС України дає підстави для висновку, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно із частиною дев`ятою статті 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз положень процесуального законодавства, якими врегульовано питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 13 Закону №5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та адвокатом Крилач Олександром Івановичем укладено договір № 18/03 від 25.03.2018 про надання правничої допомоги.

Згідно додатку до вказаного договору від 11.03.2025 замінено сторону договору - адвоката Крилача О.І. на Адвокатське бюро «Олександра Крилача».

Відповідно до детального опису виконаних робіт від 10.10.2025 Адвокатом Крилач О.І. виконано наступні послуги - складання та подання до Шостого апеляційного адміністративного суду відзиву на апеляційну скаргу, кількість витрачених годин - 4, загальна сума 12000 грн.

У свою чергу, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 12000 грн позивачем додано до матеріалів справи платіжну інструкцію №38 від 23.09.2025 та акт виконаних робіт №15 від 03.09.2025.

У той же час, колегія суддів зауважує, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 813/1966/18.

Разом з тим, доказів неспівмірності таких витрат відповідачем до суду апеляційної інстанції подано не було, як і не було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату послуг правничої допомоги адвоката.

У той же час, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Так, Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі №640/16093/21 вказав, що в будь-якому випадку, суд зобов`язаний перевірити докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість, з огляду на положення частини четвертої статті 134 КАС України згідно якої для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

До того ж, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними.

Колегія суддів враховує, що фактично у суді апеляційної інстанції представником позивача було складено відзив на апеляційну скаргу, інших робіт в межах договору про надання правничої допомоги виконано не було.

З огляду на вищевказане, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн., понесені в суді апеляційної інстанції є безперечно не співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг відповідачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), виходячи з того, що даний спір є справою незначної складності, предмет доказування об`єктивно не вимагав вжиття значних зусиль для з`ясування справжніх обставин фактичної дійсності, вивчення змісту належних норм права, спростування мотивів суб`єкта владних повноважень, а написання відзиву на апеляційну скаргу не потребувало витрати значного обсягу часу.

Верховним Судом у додатковій постанові від 08 березня 2023 року у справі №873/52/22 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом та значимості таких дій у справі, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу лише на суму 5000 грн, є документально підтвердженими, та є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, що відповідає критерію реальності таких витрат.

З огляду на вказане, оцінюючи заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до переконання, що вказані витрати на правничу допомогу лише у розмірі 5000 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес Центр» витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко