Справа № 500/6083/25
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6083/25

09 грудня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо призначення ОСОБА_1 підвищення пенсії у розмірі 43,52 грн як члену сім`ї репресованих та згодом реабілітованих осіб згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" від 16.07.2008 №654;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо нездійснення ОСОБА_1 як репресованої та згодом реабілітованої особі проведення перерахунку підвищення пенсії та невиплаті підвищення пенсії у розмірі, передбаченому п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виходячи з розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити з 01.09.2025 перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії у розмірі 50 процентів від мінімальної пенсії за віком згідно з п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як репресованій та згодом реабілітованій особі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". 19.09.2025 позивачу здійснено перерахунок пенсії і нарахована з 01.09.2025 надбавка як члену сім`ї реабілітованого згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" від 16.07.2008 №654 у розмірі 43,52 грн.

На переконання позивача, він як особа, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, повинен отримувати підвищення до пенсії, передбачене п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивачу виплачується пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Постановою Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 установлено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн., а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 грн. Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою від 19.08.2025, яка зареєстрована 22.08.2025 за вх. № 6158/С-1900-25, щодо перерахунку пенсії. Позивачу не встановлено підвищення до пенсії у розмірах передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654, як реабілітованому чи як члену сім`ї реабілітованого, оскільки позивач не надав необхідних підтверджуючих документів. Також позивачу рекомендовано звернутися із відповідною заявою до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) територіального органу Пенсійного фонду України та надати документи, які б підтверджували статус реабілітованого чи як члена сім`ї реабілітованого, для здійснення підвищень до пенсій згідно чинного законодавства.

У відповіді на відзив позивач відзначив, що має посвідчення реабілітованої особи. Аналіз наведених у позовній заяві законодавчих норм свідчить, що будь-які обмеження щодо розмежування статусу реабілітованих осіб є дискреційними, як і безпідставне зменшення розмірів виплат реабілітованим особам.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою від 19.08.2025, яка зареєстрована 22.08.2025 за вх. № 6158/С-1900-25, щодо перерахунку пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомлено, що станом на 05.09.2025 позивачу не встановлено підвищення до пенсії у розмірах передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654, як реабілітованому чи як члену сім`ї реабілітованого, оскільки позивач не надав необхідних підтверджуючих документів. Також позивачу рекомендовано звернутися із відповідною заявою до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) територіального органу Пенсійного фонду України та надати документи, які б підтверджували статус реабілітованого чи як члена сім`ї реабілітованого, для здійснення підвищень до пенсій згідно чинного законодавства.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 14.04.2025 у справі №593/1448/24 заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено такі факти, що:

- довідка про реабілітацію № 13/88-92, видана 12.05.1992 Прокуратурою Івано-Франківської області на ім`я ОСОБА_2 , належить батькові заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець села Святогір`я району імені Сергія Лазо Хабаровського краю, є жертвою політичних репресій та особою, на яку поширюється дія ст.1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 , виданого 11.08.2025 Бережанською міською радою, позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв репресій на Україні".

З 01.09.2025 позивач отримує підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн як член сім`ї реабілітованої особи на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654, про що свідчить протокол перерахунку від 12.09.2025.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо нездійснення як репресованій та згодом реабілітованій особі проведення перерахунку підвищення пенсії у розмірі, передбаченому п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виходячи з розрахунку 50 процентів від мінімальної пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

17.04.1991 прийнято Закон Української PCP "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" №962-ХІІ, за ст.1 якого, реабілітованими особами слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у ст.2 цього Закону.

У подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 13.03.2018 №2325-VIII внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Зокрема, змінено назву закону на "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", викладено в новій редакції преамбулу та ст.1, 3, 6 Закону №962-ХІІ, а також визнано такою, що втратила чинність Постанову Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні". Вказані зміни набули чинності 05.05.2018.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962-ХІІ.

Статтею 1-1 Закону №962-XII визначенні наступні терміни, зокрема: вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; депортація - примусове виселення народів, етнічних, етноконфесійних, соціальних або інших груп населення з місць їхнього постійного проживання з політичних, класових, соціальних, релігійних, національних мотивів; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до ст.1-3 Закону №962-XII потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року N 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена.

Положення цієї норми чітко визначають, що потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі: діти, які були переселені разом із батьками; діти, які народилися під час перебування репресованої особи на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.

Таким чином, до членів сімей, яких було примусово переселено, належать й діти, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.

Приписами п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.6 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" №654 від 16.07.2008 визначено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з якою, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення", який має вищу юридичну силу, а не пп.2 п 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10.10.2018 у справі №446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі №446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а.

Аналізуючи співвідношення пп.2 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 та п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про пенсійне забезпечення", як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

З матеріалів справи видно, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 14.04.2025 у справі №593/1448/24 встановлено, зокрема, той факт, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець села Святогір`я району імені Сергія Лазо Хабаровського краю, є жертвою політичних репресій та особою, на яку поширюється дія ст.1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

За змістом вказаного рішення, поскільки здобутими в судовому засіданні доказами у їх сукупності доведено, що довідка про реабілітацію № 13/88-92, видана 12.05.1992 Прокуратурою Івано-Франківської області на ім`я ОСОБА_2 , належить покійному батькові заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та, що заявник ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Святогір`я району імені Сергія Лазо Хабаровського краю, в той час як його батьки, будучи незаконно засудженими та відбуваючи покарання, перебували у засланні, були реабілітовані, тобто були визнані жертвами політичних репресій, що підтверджується виданими на їх ім`я посвідченнями, тому заявник, як член їх сім`ї, є також жертвою політичних репресій та особою, на яку поширюється дія ст.1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Отже, та обставина, що позивач не належить до категорії репресованих осіб, а є членом сім`ї (дитиною) репресованої особи встановлена рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 14.04.2025 у справі №593/1448/24, яке набрало законної сили, відтак в силу вимог ч.4 ст.78 КАС України є преюдиційною.

Наявне у ОСОБА_1 посвідчення дійсно підтверджує його право на пільги та компенсації встановлені Законом №962-XII, однак оскільки цим Законом передбачено пільги як репресованим та реабілітованим особам, так і членам їх сімей як потерпілим від репресій, то позивач не будучи репресованою особою має право на пільги саме як потерпіла від репресій.

У постанові від 13.05.2024 у справі № 500/5507/23 Верховний Суд у подібних правовідносинах дійшов висновку про належність до членів сімей, яких було примусово переселено, дітей, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю та наявність у таких дітей права на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За таких обставин та з огляду на наведені вище норми, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо непроведення позивачу, як члену сім`ї репресованої особи, підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та необхідність поновлення порушеного право позивача шляхом зобов`язання здійснити перерахунок та виплату з 01.09.2025 підвищення пенсії у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком згідно із п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо непроведення підвищення пенсії ОСОБА_1 , як члену сім`ї репресованої особи, у розмірі, передбаченому п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", із розрахунку 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 01.09.2025 підвищення пенсії у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком згідно із п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.