Справа № 140/7224/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/7224/24 пров. № А/857/11209/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року (головуючий суддя: Ксензюк А.Я., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

ОСОБА_1 , 12.07.2024 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 04.04.2024 № 76 про застосування дисциплінарного стягнення «догана»;

визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 04.04.2024 № 76 про невиплату щомісячного преміювання за квітень 2024 року;

визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 30.04.2024 № 94 про застосування дисциплінарного стягнення «сувора догана»;

визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 30.04.2024 № 94 про невиплату щомісячного преміювання за квітень 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до наказів командира В/ч НОМЕР_1 № 76 від 04.04.2024 та № 94 від 30.04.2024 на нього були накладені дисциплінарні стягнення та позбавлено щомісячного преміювання за квітень 2024 року, з підстав перебування на території тимчасової дислокації В/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Зазначив, що протоколи про адміністративні правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 КУпАП він оскаржив до суду і судом закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, відносно нього за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП у зв`язку з відсутністю (недоведеністю) складу адміністративного правопорушення. Вказав, що протоколи про адміністративне правопорушення не встановлюють його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення та не можуть бути підставою для накладення дисциплінарних стягнень та невиплати премії. Зазначив, що рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях або недоведених фактах; при прийнятті рішень суб`єкт владних повноважень повинен уникати невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Відтак, вважав, що висновки службового розслідування є передчасними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте за неповного з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою його позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає, що у цій справі відповідачем не доведено правомірність прийнятих ним рішень, не доведено його вину у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень. Зазначає, що з урахуванням того, постановами судді Рожищенського районного суду Волинської області в справі № 167/423/24 та в справі 167/362/24 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КупАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, то накази відповідача «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 04.04.2024 року №76 та від 30.04.2024 року №94, прийняті за результатами службового розслідування, є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що під час службового розслідування встановлено, на підставі беззаперечних доказів, факти вживання алкогольних напоїв та перебування в стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби солдатом ОСОБА_1 . Також зазначив, що рішення суду, якими було закрито провадження у справі, на думку відповідача, не може бути підставою для скасування наказів командира В/ч НОМЕР_1 , оскільки вони не мають преюдиційного значення для вирішення цього спору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 14.10.2023 перебував на військовій службі у В/ч НОМЕР_1 по мобілізації, як слідує з довідки В/ч НОМЕР_1 № 99 від 05.05.2024, та з 16.07.2024 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення, а з 17.07.2024 з котлового, що підтверджено витягом з наказу командира В/ч НОМЕР_1 № 196 від 16.07.2024 (а.с. 53, 100).

Наказами командира В/ч НОМЕР_1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 76 від 04.04.2024 та № 94 від 30.04.2024 до солдата ОСОБА_1 , водія 2 зенітного кулеметного відділення 1 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти В/ч НОМЕР_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності «догана» та «сувора догана» відповідно (а.с. 69-72).

Підставами винесення вищезгаданих наказів слугували рапорти командира 2 зенітної кулеметної роти В/ч НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 від 01.04.2024 та від 29.04.2024.

З рапорту командира 2 зенітної кулеметної роти В/ч НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 від 01.04.2024 слідує, що близько 17:00 год 01.04.2024, на території тимчасової дислокації 2 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , були виявлені військовослужбовці з ознаками алкогольного сп`яніння, зокрема, водій 2 зенітного кулеметного відділення 1 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 . Від медичного огляду солдат ОСОБА_1 в КНП «КОВЕЛЬСЬКЕ» МТМО» на стан алкогольного сп`яніння (з використанням спеціального приладу «Alcotester dragger 6820» відмовився. Даний факт підтверджується консультаційним висновком спеціаліста Ковельського МТМО. За даним фактом складено протокол серії ЛВЛ № 87 про військове адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП (а.с. 89).

Протоколом про військове адміністративне правопорушення № 87 від 01.04.2024 підтверджено, викладені у рапорті від 01.04.2024 та додатково в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», зазначено про те, що позивач визнає, що 01.04.2024 о 17:00 год дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння під час виконання службових обов`язків (а.с. 91-93).

З консультаційного висновку спеціаліста № 222 слідує, що позивач 01.04.2024 від обстеження відмовився (а.с. 94).

Разом з тим, з рапорту командира 2 зенітної кулеметної роти В/ч НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 від 29.04.2024 слідує, що на території тимчасової дислокації 2 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 були виявлені військовослужбовці з ознаками алкогольного сп`яніння, зокрема, водій 2 зенітного кулеметного відділення 1 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 . Від медичного огляду солдат ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння відмовився. Цей факт підтверджуються медичним висновком. За даним фактом складено протокол серії ЛВЛ № 129 про військове адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП (а.с. 90).

Протоколом про військове адміністративне правопорушення № 129 від 28.04.2024 підтверджено, викладені у рапорті від 29.04.2024 та додатково в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», зазначено, що позивач пояснень не надавав (а.с. 95-97).

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.04.2024 слідує, що позивач від медичного огляду відмовився (а.с. 98).

Постановою Рожищенського районного суду Волинської області від 29.04.2024 у справі № 167/362/24 провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Згідно даних ЄДРСР постанова набрала законної сили 10.05.2024 (а.с. 58-61).

Постановою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 04.06.2024 у справі № 167/423/24 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП у зв`язку з відсутністю (недоведеністю) складу адміністративного правопорушення. Постанова, згідно даних ЄДРСР, набрала законної сили 15.06.2024 (а.с. 64-66).

Позивач, 11.06.2024 звернувся до В/ч НОМЕР_1 із заявою про надання інформації стосовно причини зменшення розміру грошового забезпечення (а.с. 67).

З листа-відповіді В/ч НОМЕР_1 № 729 від 20.06.2024 слідує, що відповідно до наказу командира В/ч НОМЕР_1 № 76 від 04.04.2024, наказу командира В/ч НОМЕР_1 № 94 від 30.04.2024 на позивача було накладено дисциплінарне стягнення за вживання алкогольних напоїв.

Покликаючись на пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, відповідач зазначив, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння).

Відповідно до пункту 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння (а.с. 68).

Не погодившись з позицією відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у своїй сукупності, складені матеріали свідчать про перебування позивача 01.04.2024 та 28.04.2024 у стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена дисциплінарна відповідальність, і застосування відповідних заходів належить до компетенції командира військової частини, в якій проходить службу позивач. Отже, підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності не ставляться в залежність від наявності або відсутності рішення суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, тобто адміністративної. Також суд зазначив, що преміювання військовослужбовців є правом командира (начальника) військової частини, тому дійшов висновку, що з огляду на накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани та суворої догани, відповідно до наказів командира В/ч НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 04.04.2024 № 76 та № 94 від 30.04.2024, за порушення військової дисципліни, позбавлення позивача премії квітень 2024 року є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам Порядку № 260, а тому пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 04.04.2024 № 76 про невиплату щомісячного преміювання за квітень 2024 року та пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 30.04.2024 № 94 про невиплату щомісячного преміювання за квітень 2024 року в частині позбавлення позивача премії за квітень 2024 року скасуванню не підлягає.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (стаття 98 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Усі військовослужбовці мають право надсилати письмові звернення або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів досудового розслідування та інших державних органів у разі: незаконних рішень, дій (бездіяльності) щодо них командирів чи інших військовослужбовців, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності (Стаття 110 Дисциплінарного статуту).

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Аналізуючи наведені норми, суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок № 608).

Порядок визначає механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або допустили правопорушення під час проходження ними зборів (пункт 1 Порядку).

Пунктом 2 Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Положеннями пунктів 1, 3 розділу II Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування призначається у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Пунктами 1,3 розділу III Порядку № 608 передбачено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування, (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Так, аналізуючи наведені норми, суд вказує на те, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен, містити обставини вчинення допущеного військовослужбовцем проступку, підстави прийняття рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності із обґрунтуванням обрання певного виду стягнення, який застосовується до порушника, з урахуванням передбачених у Дисциплінарному статуті Збройних Сил України обставин.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що проведення службового розслідування є правом, а не обов`язком відповідача, і він не зобов`язаний ознайомлювати особу, відносно якої проводиться службове розслідування, з висновком службового розслідування.

Отже, ознайомлення з висновком службового розслідування також є правом особи, реалізація якого залежить від волевиявлення самої особи, а тому не ознайомлення у спірному випадку позивача з висновком службового розслідування не свідчить про порушення відповідачем порядку проведення такого службового розслідування.

Із урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що позивач не був обмежений у праві подати рапорт (клопотання) про ознайомлення з матеріалами та висновком службового розслідування

За наведених обставин, доводи позивача про те, що його права було порушено, оскільки він не отримував результати службового розслідування, апеляційний суд не приймає до уваги.

Як видно з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є встановлення відповідачем фактів під час службового розслідування, проведеного на підставі відповідного наказу.

Так, підставою для притягнення солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 76 від 04.04.2024, був рапорт командира 2 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 . Відповідно до рапорту капітана ОСОБА_4 близько 17:00 год 01.04.2024 на території тимчасової дислокації 2 зенітної кулеметної роти В/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 був виявлений водій 2 зенітного кулеметного відділення 1 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти В/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від медичного огляду солдат в КНП «КОВЕЛЬСЬКЕ» МТМО» на стан алкогольного сп`яніння (з використанням спеціального приладу «Alcotester dragger 6820» відмовився. Цей факт підтверджуються консультаційним висновком спеціаліста Ковельського МТМО. За даним фактом складено протокол серії ЛВЛ № 87 про військове адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста Ковельського МТМО № 222 від 01.04.2024 позивач мав нестійкий настрій та запах алкоголю у видихуваному повітрі. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився. При складанні протоколу ЛВЛ № 87 від 01.04.2024 позивач свою провину визнав та усвідомив, а також попросив найменш суворого покарання, зобов`язуючись в майбутньому не допускати подібних вчинків. Цей факт підтверджується протоколом ЛВЛ № 87 від 01.04.2024.

Відповідно до наданої відеофіксації командиру В/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 визнав факт вживання алкогольних напоїв 01.04.2024.

З доводів відповідача видно, що відеоматеріал про визнання факту вживання алкогольних напоїв солдатом ОСОБА_1 був зроблений 01.04.2024 головним сержантом 2 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 головним сержантом ОСОБА_5 , на власний телефон з метою фіксації вчиненого правопорушення. Оскільки на мобільному телефоні міститься інформація про дату та час відеозапису (який співпадає з датою та часом складання адміністративного протоколу ЛВЛ № 87 від 01.04.2024) даний відеоматеріал був врахований командиром В/ч НОМЕР_1 , як додаткове підтвердження факту вживання алкогольних напоїв при прийнятті рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Також, підставою для притягнення солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 94 від 30.04.2024, був рапорт командира 2 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 . Відповідно до рапорту капітана близько 22:00 год 28.04.2024 на території тимчасової дислокації 2 зенітної кулеметної роти В/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 був виявлений військовослужбовець з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: водій 2 зенітного кулеметного відділення 1 зенітного кулеметного взводу 2 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 . Від медичного огляду позивач на стан алкогольного сп`яніння відмовився. Цей факт підтверджуються медичним висновком. За цим фактом складено протокол серії ЛВЛ № 129 про військове адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП.

Відповідно до протоколу ЛВЛ № 129 від 28.04.2024 позивач перебував на території тимчасової дислокації В/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився. Свідками цього правопорушення були: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, виданого КП «ВОЛИНСЬКА ОБЛАСНА ПСИХІАТРИЧНА ЛІКАРНЯ ОСОБА_8 » позивач відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, відповідача дійшов висновку, що вищезазначені факти є беззаперечними доказами вживання алкогольних напоїв та перебування в стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби солдатом ОСОБА_1 та притягнув його до дисциплінарної відповідальності.

Щодо твердження скаржника про те, що за постановами Рожищенського районного суду Волинської області його не було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-20 КУпАП, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що положеннями ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

З урахуванням приписів частини 7 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких правова оцінка, надана судом певному факту в іншій справі, не є обов`язковою, наведене положення ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ слугує лише нормативною основою для формування судом власної оцінки у конкретній адміністративній справі щодо військовослужбовця.

Таким чином, хоча ст. 45 Статуту визначає розмежування між дисциплінарною, адміністративною та кримінальною відповідальністю військовослужбовців залежно від характеру правопорушення, адміністративний суд самостійно встановлює юридичну природу спірних правовідносин, не будучи зв`язаним правовою позицією, викладеною в іншому судовому рішенні. Суд повинен надати власну оцінку фактичним обставинам та нормам права під час розгляду адміністративної справи, яка виникла з публічно-правових правовідносин.

Отже, підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності не ставляться в залежність від наявності або відсутності рішення суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини які стали підставами для винесення оскаржуваних наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача підтверджуються зібраними у справі доказами, якими встановлено факт перебування позивача 01.04.2024 та 28.04.2024 у стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена дисциплінарна відповідальність. Застосування відповідних заходів за вчинений проступок належить до виключної компетенції командира військової частини, в якій проходить військову службу позивач.

Виходячи із встановлених обставин справи та застосованих норм матеріального права, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для скасування оскаржуваних позивачем наказів не вбачається, оскільки такі були прийняті відповідачем у межах повноважень, у спосіб та відповідно до процедур, визначених чинним законодавством. Доказів, які б свідчили про порушення компетенції, процедури видання наказів чи неправильне застосування правових норм, позивачем не подано, а судом не встановлено.

Щодо ненарахування та невиплата ОСОБА_1 щомісячної премії за квітень 2024 року, апеляційний суд зазначає таке.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 1 розділу XVI вказаного Порядку № 260 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Згідно з абзацу 3 пункту 5 розділу XVI Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках - за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Враховуючи те, що преміювання військовослужбовців є правом командира (начальника) військової частини, апеляційний суд дійшов висновку, що з огляду на накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани та суворої догани, за порушення військової дисципліни, позбавлення позивача премії за квітень 2024 року є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам Порядку № 260. А тому пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 04.04.2024 № 76 про невиплату щомісячного преміювання за квітень 2024 року та пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 30.04.2024 № 94 про невиплату щомісячного преміювання за квітень 2024 року в частині позбавлення позивача премії за квітень 2024 року скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене та оцінюючи правомірність наказів командира військової частини НОМЕР_1 : «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 04.04.2024 № 76 про застосування дисциплінарного стягнення «догана»; «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 30.04.2024 № 94 про застосування дисциплінарного стягнення «сувора догана», апеляційний суд дійшов висновку, що такі прийняті у контексті законодавчо визначених для цього підстав, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням обставин вчинення допущеного військовослужбовцем проступку та підстав прийняття рішень про притягнення його до дисциплінарної відповідальності із обґрунтуванням обрання певного виду стягнення, який застосовується до порушника, з урахуванням передбачених у Дисциплінарному статуті Збройних Сил України обставин, а тому відсутні підстави для їх скасування.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі № 140/7224/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська