Справа № 160/29584/25
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
13.10.2025року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років у відповідності до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,:
- період навчання з 01.09.1991 року по 12.07.1993 року в Павлоградському медичному училищі;
- період роботи з 11.10.2017 р. по 31.12.2021 р. в ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» медичною сестрою вищій категорії СП «Самара» департаменту з медицини праці;
- період роботи з 01.01.2022 р. по 22.08.2022 р. в Філії «Соцвугілля» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» сестрою медичною санаторію-профілакторію «Самара»;
- період роботи з 05.07.2023 р. по 07.08.2025 р. в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» сестрою медичною палатною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити пенсію за вислугу років у відповідності до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ в редакції від 28.12.2015 року враховуючи рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 починаючи з дати звернення за призначенням пенсії - з 18.09.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач зверталась до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою та всіма необхідними для призначення пенсії згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за вислугу років, оскільки позивач є працівником охорони здоров`я та за результатом розгляду заяви ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області було прийнято рішення про відмову в призначенні за вислугою років, у зв`язку з відсутність необхідного стажу за вислугою років. ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області розраховано спеціальний стаж що дає право на пенсію за вислугою років станом на 11.10.2017 року. Відповідно до розрахунку стажу що додається до рішення про відмову у призначенні пенсії, з невідомих причин до спеціального стажу за вислугою років відповідачем не зарахованого період роботи з 11.10.2017 р. по 31.12.2021 р, з 01.01.2022 р. по 22.08.2022 р. з 05.07.2023 р. по 07.08.2025 року відповідно до трудової книжки. Окрім того до спеціального стажу за вислугою років відповідачем не зараховано період навчання в Павлоградському медичному училищі. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивач надала всі необхідні документи на підтвердження її спеціального стажу. З огляду на вказане позивач просила задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
До стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років не зараховано періоди:
- навчання з 01.09.1991 по 12.07.1993, оскільки відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають працівники осіти та охорони здоров`я за наявності спеціального стажу роботи за переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію на вислугу років, затвердженим постановою КМ України від 04.11.1993 року № 909. Вказаним переліком визначено заклади, установи і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Зарахування періоду навчання до стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вилугу років не передбачено чинним законодавством;
- роботи з 11.10.2017 по 31.12.2021, з 11.10.2022 по 22.08.2022, з 05.07.2023 по 07.08.2025 на посадах медичної сестри/сестри медичної, оскільки це стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, набутий після набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148- VIII). Отже правові підстави для зарахування спірного періоду роботи Позивача до спеціального стажу відсутні.
Положення Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Згідно з пунктом 2-1 частини 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058, особи, які на день набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій (надалі - Закон № 2148) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення.
Позивачка надала копію Диплома серії НОМЕР_1 , виданого Павлоградським медичним училищем 05.07.1993, за спеціальністю Сестринська справа. На підставі викладеного вище, Павлоградське медичне училище, на момент навчання Позивачки, не було закладом професійної (професійно-технічної) освіти, а належало до вищих навчальних закладів.
Тому, оскільки Позивачка у спірний період часу навчалася у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР), то відсутні законні підстави для зарахував до спеціального стажу роботи Позивачки час її навчання з 01.09.1991 по 12.07.1993. З огляду на вищезазначене, відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
18.09.2025 ОСОБА_1 звернулась до сервісного центру ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років.
За принципом екстериторіальності заява позивачки про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26.09.2025 року № 23 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років через відсутність стажу. Вказує, що страховий стаж становить 33 рік 01місяць 19 днів, спеціальний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 - 24 роки 02 місяців 27 днів.

До стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років не зараховано періоди:

- навчання з 01.09.1991 по 12.07.1993, оскільки відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають працівники освіти та охорони здоров`я за наявності спеціального стажу роботи за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909). Переліком № 909 визначено заклади, установи та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Зарахування періоду навчання до стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років не передбачено чинним законодавством;

- роботи з 11.10.2017 по 31.12.2021, з 11.10.2022 по 22.08.2022, з 05.07.2023 по 07.08.2025 на посадах медичної сестри/сестри медичної, оскільки це стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, набутий після набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148- VIII).

Зазначене рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області позивачка вважає протиправним, що і стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV), у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі Закон № 2148-VIII, набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV наступного змісту: особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону №2148-VIII, передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі статтею 7 Закону № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон № 213-VIII, набрав чинності 01.04.2015) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено в новій редакції наступного змісту: право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 911-VIII, набрав чинності 01.01.2016) внесено зміни до статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема, у пункті «е» в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років і доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим.

Таким чином, з прийняттям Закону № 213-VIII було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, а Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

04.06.2019 Конституційним Судом України було ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.

Однак, суд звертає увагу, що до внесення змін Законом №213-VIII пункт "е" ст. 55 Закону №1788-ХІІ не містив вимоги щодо віку, а саме: «Право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку».

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі - Закон №2148-VIII, набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно п. 16 Закону розділу XV Прикінцеві положення №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Отже, на день звернення позивача із заявою від 18.09.2025 про призначення пенсії за вислугу років, пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11 жовтня 2017 року.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

У Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що "положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності" (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної" (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018).

Юридична визначеність є ключовою у питанні розуміння верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття „легітимні очікування") (Доповідь „Верховенство права", схвалена Європейською Комісією „За демократію через право" (Венеційською Комісією) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року).

Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Відтак, обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:

«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Аналіз наведених положень законодавства дає суду підстави для висновку, що у позивача виникає право на пенсію за вислугу років незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

В той час, як встановлено судом, відповідачами не був врахований позивачці період навчання з 01.09.1991 року по 12.07.1993 року та період роботи з 11.10.2017 р. по 31.12.2021 р, з 01.01.2022 р. по 22.08.2022 р. з 05.07.2023 р. по 07.08.2025 року, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується письмовими поясненнями відповідачів, які викладені у відзиві на позовну заяву Хоча в тексті оспорюваного рішення від 26.09.2025 року № 23 зазначено, що пенсійним органом до стажу за вислугу років зараховано всі періоди роботи позивача.

Судом з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 16.07.1993 року встановлено, що позивач навчалась та працювала на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугою років:

- з 01.09.1991 року по 12.07.1993 року в Павлоградському медичному училищ;

- з 11.10.2017 р. по 31.12.2021 р. в ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» медичною сестрою вищій категорії СП «Самара» департаменту з медицини праці;

- з 01.01.2022 р. по 22.08.2022 р. в Філії «Соцвугілля» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» сестрою медичною санаторію-профілакторію «Самара»;

- 05.07.2023 р. по 07.08.2025 р. в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» сестрою медичною палатною.

Згідно із ст. 38 Закону України "Про професійну-технічну освіту" від 10.02.1998 № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, законодавцем прямо визначено, що період навчання у професійно- технічному навчальному закладі може бути зараховано до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, лише за умови зарахування на роботу за набутою професією.

Отже, згідно диплому серії НОМЕР_1 від 05.07.1993 року, ОСОБА_2 (згідно копією Витягу № 7 від 22.12.2020 року, на підтвердження зміни прізвища, яке зазначено в ОСОБА_3 та Довідці, ОСОБА_4 на ОСОБА_5 ), навчалась в Павлоградському медичному училищі на денній формі навчання за спеціальністю «Сестринська справа».

Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 05.07.1993 року присвоєно кваліфікацію «медична сестра».

Після закінчення навчання (12.07.1993 року) позивач в межах встановленого строку (3 місяці) 16.07.1993 року була зарахована на роботу за набутою професією медичної сестри хірургічного відділення в Центральну міську лікарню м. Тернівка, а відтак, суд приходить до висновку, що період навчання позивача з 01.09.1991 року по 12.07.1993 року. підлягає врахуванню до спеціального стажу.

З 11.10.2017 року по 31.12.2021 року позивач працювала в ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» медичною сестрою вищій категорії СП «Самара» департаменту з медицини праці.

Враховуючи вищенаведене період роботи позивача період навчання з 01.09.1991 року по 12.07.1993 року та період роботи з 11.10.2017 р. по 31.12.2021 р, з 01.01.2022 р. по 22.08.2022 р. з 05.07.2023 р. по 07.08.2025 року підлягає зарахуванню ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити пенсію за вислугу років у відповідності до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ в редакції від 28.12.2015 року враховуючи рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 починаючи з дати звернення за призначенням пенсії - з 18.09.2025 року, суд зазначає наступне.

На підставі даного рішення суду відповідач повинен буде зарахувати до страхового стажу позивача періоди навчання та роботи і заново розрахувати страховий стаж позивача, а тому вказана позовна вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.

У зв`язку з чим, суд у відповідності до вимог ч.2 ст. 9 КАС України виходить за межі заявлених позовних вимог зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" подану 18.09.2025 року та прийняти відповідне рішення.

Належним відповідачем у справі є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, оскільки саме цей орган прийняв оскаржуване рішення та не врахував до страхового стажу позивача періоди навчання та роботи.

За правилами частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, та з урахуванням того, що позивачем частково доведено правомірність пред`явленого позову, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.

На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області понесені судові витрати у розмірі 605,60грн.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ( вул. Набережна Перемоги, 26,Дніпро, Дніпропетровська область, 49094, ) Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області(вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,Миколаївський р-н, Миколаївська обл.,54020, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26.09.2025 року № 23 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років у відповідності до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,:

- період навчання з 01.09.1991 року по 12.07.1993 року в Павлоградському медичному училищі;

- період роботи з 11.10.2017 р. по 31.12.2021 р. в ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» медичною сестрою вищій категорії СП «Самара» департаменту з медицини праці;

- період роботи з 01.01.2022 р. по 22.08.2022 р. в Філії «Соцвугілля» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» сестрою медичною санаторію-профілакторію «Самара»;

- період роботи з 05.07.2023 р. по 07.08.2025 р. в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» сестрою медичною палатною;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" подану 18.09.2025 рок з урахуванням висновків суду наведених в даному рішенні та прийняти відповідне рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Златін