Справа № 320/29486/23
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Київ № 320/29486/23

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ітум» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Ітум» (далі позивач / ТОВ «Ітум») з позовом до Київської митниці (далі відповідач / митний орган) про визнання протиправним та скасування рішення, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішенні Київської митниці про коригування митної вартості від 09.08.2023 №UA100380/2023/000231/2.

Позовні вимог обґрунтовано протиправним коригуванням контролюючим органом митної вартості імпортованого позивачем товару, незважаючи на надання декларантом усіх необхідних документів для митного оформлення та визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, та порушенням контролюючим органом приписів законодавства, що регламентує митну справу в Україні, у зв`язку із безпідставним застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості товарів при винесенні оскаржуваного рішення без наявності для того встановлених митним законодавством підстав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого митний орган проти задоволення позовних вимог заперечив з огляду на відсутність правових підстав, вказавши, що під час здійснення митного контролю встановлено, що подані позивачем для підтвердження митної вартості документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за спірні товари позивача.

Розглянувши подані документи й матеріали, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Ітум» зареєстроване як юридична особа, основним видом діяльності якої згідно з КВЕД є: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Під час здійснення зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «Ітум» укладено з VITACER CERAMIC AS S.L. (CAMINO VIEJO VILA-REAL ONDA №30,1240 VILA-REAL CASTELLON, Іспанія) контракт від 20.06.2023 №20623 (далі контракт №20623), відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 якого продавець продав, а покупець купив на умовах, зазначених у проформі/інвойсі, такі товари: керамічну плитку, мозаїку, інші матеріали, вироби, що застосовуються в будівництві та супутні товари.

Підпунктом 1.2 пункту 1 контракту №20623 визначено, що сторони попередньо узгоджують по кожній поставці кількість товару, конкретний асортимент, строк поставки і ціну товару, умови Incoterms, що передається, які зазначаються в експертному рахунку (інвойсі).

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 контракту №20623 ціна товару встановлюється в Євро і вказується в експортному рахунку (інвойсі) на кожну поставку.

Загальна вартість Договору є сумою всіх оплачених інвойсів до нього.

Згідно з підпунктом 2.2 контракту №20623 ціни, зазначені в експортних рахунках, є остаточними і незмінними по відношенню до кожної відповідної поставки.

Експортний рахунок (Інвойс) на кожну поставку партії товару містить:

- номер і дату;

- номер і дату Договору;

- умови постачання;

- найменування та адреси сторін;

- найменування і кількість товару за кожною моделлю;

- одиницю виміру товару;

- валюту платежу;

- ціну за одиницю товару;

- загальну вартість товару за даною поставкою, включно з усіма витратами Продавця.

ТОВ «Ітум» 09.08.2023 через митного брокера ФОП ОСОБА_1 подано до Київської митниці електронну митну декларацію, якій присвоєно №23UA14U5.

Даною декларацією заявлена до митного оформлення в режимі імпорт плитка для покриття підлоги або стін, керамічна, з коефіцієнтом поглинання води не більше 0,5 мaс.%: P.E. S&G HAYDEN STONE 60X60 RECT. 1A VITACER (EURO 4 PZY 36 C]), код продукту VPR202, кількість - 254,8980м2; країна виробництва EU; виробник VITACER CERAMICAS S.L; торговельна марка - VITACER (далі - Товар).

Разом з митною декларацією №23UA14U5 на підтвердження митної вартості товару декларантом були подані наступні документи:

- зовнішньоекономічний контракт від 20.06.2023 №20623;

- рахунок-фактура (інвойс) від 02.08.2023 №WFE 23.003.548;

- платіжна інструкція в іноземній валюті від 30.06.2023 №226JBKLN6;

- договір транспортного експедирування від 04.04.2023 №RC-04;

- договір транспортного перевезення від 19.06.2023 №RH-30;

- рахунок на оплату за перевезення від 03.08.2023 №1069;

- довідка про транспортні витрати від 03.08.2023 №1069;

- заява на перевезення від 26.07.2023 №27.

У порядку частини шостої статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), декларантом було подано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: митну декларацію країни відправника від 03.08.2023 №23ES4B0; прейскурант (прайс-лист) б/н від 01.06.2023.

Також, позивачем на вимогу митного органу були подані додаткові документи: рахунок на оплату від 20.06.2023 №417 за продаж товару на території України; платіжне доручення від 29.06.2023 на підтвердження отримання оплати продаж товару на території України; платіжне доручення від 30.06.2023.

Контролюючий орган повідомив про необхідність подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до статті 53 МК України.

Київською митницею 09.08.2023 прийнято рішення про коригування митної вартості №UA100380/2023/000231/2, яким відмовлено декларанту у визнанні митної вартості товару за основним методом та застосовано 6-ий (графа 31 Рішення) - резервний метод визначення митної вартості.

Так, рішенням про коригування митної вартості змінено у бік збільшення митну вартість товарів за митною декларацією №23UA14U5. Заявлена декларантом митна вартість даного товару становить 2558,3110 євро (графа 28 Рішення), тобто 10,0366 євро, а скориговано до 12,4370 євро за м2, тобто до 3170,17 євро.

Позивач після прийняття рішення скористався правом на випуск товарів у вільний обіг за митною вартістю визначеною митним органом з наданням фінансової гарантій передбаченої Розділом X МК України.

Вважаючи прийняте контролюючим органом рішення про коригування митної вартості протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Згідно із частиною першою статті 248 МК України митне оформлення товарів розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до приписів статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення товарів здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості про ці товари, а саме: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів.

Так, частинами першою третьою статті 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина першої статті 64 МК України).

Відповідно до приписів частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом частин першої третьої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

За змістом частин першої третьої ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

У той же час, частиною шостою зазначеної статті передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до положень частин першої, другої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).

Згідно з частиною першою статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом подання за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Слід зауважити, що митним законодавством передбачена ціла система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Водночас, пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару.

Судом досліджено, що прийняттю рішення про коригування митної вартості від 09.08.2023 передувала вимога відповідача надати додаткові документи відповідно до частини третьої статті 53 МК України. Зазначена вимога оформлена у вигляді електронного повідомлення митниці декларанту та надіслана на електронну адресу декларанта 09.08.2023.

Разом з тим, повідомлення митниці про надання додаткових документів не містить обґрунтованого підтвердження наявності підстав для витребування додаткових документів.

Так, згідно повідомлення митниці підставою для витребування додаткових документів є: наявність розбіжностей, які мають вплив на визначення митної вартості; документи не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів; не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

У повідомленні митниці, як одну з підстав для витребування додаткових документів, зазначено: «У графі 4 CMR від 02.08.2023 зазначено місце завантаження Nules, відповідно до умов інвойсу від 02.08.2023 №WFE 23.003.548 умови поставки EXW Nules, проте в МД №23UA14U5 зазначено EXW VILA-REAL, також в довідці про транспорт від 03.08.2023 №1069 вказано умови поставки EXW VILA-REAL.»

Суд враховує, що в інвойсі від 02.08.2023 №WFE 23.003.548 не вказано умови поставки «EXW NULES». Згідно інвойсу умови поставки, визначені сторонами, «EXW» та заначено місце завантаження Нулес (Кастельйон, Іспанія).

У довідці про транспорт від 03.08.2023 №1069 також не вказані умови поставки, а вказано лише маршрут перевезення товарів та вартість такого перевезення.

Окрім того, умови поставки EXW (франко-завод) передбачають, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці.

Суд враховує доводи позивача, що в митній декларації були визначені умови поставки EXW VILA-REAL, де VILA-REAL (місто Віла-Реал, Іспанія) - це місце знаходження продавця. Безпосереднє ж місце завантаження даної партії Товару (склад продавця де зберігається такий товар на дату завантаження) знаходилось в населеному пункті Нулес (Кастельйон, Іспанія), що розташований в безпосередні близькості до адреси продавця - менше 10 км.

Разом з тим, суд вважає, що дані обставини ніяким чином не впливають на митну вартість Товарів, а саме складову вартості витрати на перевезення. Вартість перевезення Товару погоджена з перевізником в заявці на перевезення в подальшому підтверджена рахунком на оплату за перевезення та довідкою про вартість перевезення з урахуванням умов поставки та місця завантаження.

У повідомлені не вказано яким чином дані обставини впливають на правильність визначення митної вартості та чому митний вважає, що рівень митної вартості є заниженим.

Вищевикладене свідчить про безпідставність вимоги митного органу про витребування додаткових документів в цій частині.

Як встановлено судом, однією із підстав для витребування додаткових документів, на думку митного органу, є різна вартість перевезення згідно заявки на перевезення та рахунку на оплату транспортних послуг.

Так, у повідомленні митний орган вказує: «2) Відповідно до заявки на перевезення від 26.07.2023 №27 вартість перевезення складає 4200 євро, а в наданому рахунку на оплату транспортних послуг від 03.08.2023 №1068 зазначено вартість 37000 грн.».

Позивач вказує про те, що в заявці на перевезення від 26.07.2023 №27 дійсно вказана вартість перевезення товару 4200 євро. Разом з тим, дана заявка на перевезення погоджена для перевезення трьох партій товарів від різних відправників (в заявці вказані три адреси завантаження з зазначенням відправників).

Тобто одним транспортним засобом за заявкою від 26.07.2023 №27 перевозився збірний вантаж і загальна вартість перевезення такого вантажу складала 4200 євро, а рахунок на оплату від 03.08.2023 №1069 видано стосовно лише частини товару, який перевозився за даною заявкою (Товар, який оцінений оскаржуваним рішенням).

Судом встановлено, що на підтвердження витрат на транспортування також була подана довідка про транспортні витрати від 03.08.2023 №1069.

Згідно даної довідки вартість перевезення Товару від місця завантаження до митного кордону України становила 22 200 грн (частина вартості, яка враховується для визначення митної вартості товарів), що повністю відповідає даним рахунку на оплату від 03.08.2023 №1069 та заявки від 26.07.2023 №27.

Про можливість застосування довідки про транспортні витрати як доказу розміру витрат на перевезення зазначено в пункті 2.11 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012, що затверджена Постановою Пленум Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 №2.

Відтак, довідка є достатнім документом для підтвердження витрат на перевезення, а неподання декларантом транспортних (перевізних) документів може бути підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому разі, коли митний орган доведе, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість товарів.

Щодо наявності у митного органу інформації відносно вищої митної вартості подібного товару суд зазначає, що такі твердження є лише припущеннями, оскільки в повідомленні не наведено жодної обставини, яка б підтверджувала такі доводи.

Відповідачем не наведено жодного доказу, який би свідчив про оформлення подібних товарів за вищою митною вартістю.

Окрім того, частиною третьою статті 53 МК України не передбачено такої підстави для витребування додаткових документів у зв`язку з наявністю інформації про вищий рівень митної вартості подібних товарів.

Щодо змісту платіжного доручення, слід врахувати, що подані до митного оформлення платіжні інструкції є копіями електронних документів, оригінали відповідно створені в електронному вигляді та містять в собі електронні цифрові підписи та печатки, а на копіях платіжних інструкцій наявні дати їх виконання, а в платіжній інструкції №226JBKLN6 є підпис та печатка банку, а отже, в цій частині повідомлення митниці є також необгрунтованим.

За таких умов, суд вважає, що декларантом було підтверджено витрати на транспортування, а вимога митниці, щодо надання додаткових документів про витрати на транспортування, є безпідставною.

У повідомлені не наведено передбаченої підстави та обставини, яка б підтверджувала таке припущення митного органу про наявність інформації щодо вищої митної вартості, адже не приведено жодного доказу, який би свідчив про оформлення подібних товарів за вищою митної вартість. В повідомленні не вказано номери декларації за якими таке оформлення проведено, не наведено порівнянь характеристик подібних товарів з товаром який оцінювався.

Також, наведені обставини не впливають на митну вартість товарів. Разом з тим, згідно з пунктом 2 частини третьої статті 64 МК України митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей.

З викладеного суд висновує, що відповідачем безпідставно завищено митну вартість задекларованого позивачем товару, оскільки надані позивачем документи на підтвердження заявленої ним митної вартості задекларованого товару за ціною контракту, є належними, стосуються контракту, дають можливість ідентифікувати задекларований товар, визначити його характеристики та властивості, і на підставі цих документів, які не містять неточностей та розбіжностей, можливо визначити митну вартість задекларованого товару за ціною контракту.

Суд наголошує на тому, що при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів, митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Митний орган обмежився направленням повідомлення декларанту стосовно надання додаткових документів. У відповідь, декларантом були подані додаткові документи, перелік яких міститься в МД, на що, митним органом було прийняте оскаржуване рішення без будь-яких консультації. Митний орган не запитував у декларанта додаткової інформації стосовно вартості ідентичних чи подібних товарів, інформації про складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України.

З наведеного слідує, що не врахувавши документи, надані декларантом, відповідач виніс протиправне рішення про коригування митної вартості товарів та прийняв картку відмови.

Суд вважає, що висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості є необґрунтованим, а застосування резервного методу є неправомірним, що є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення. Відповідачем під час розгляду даного спору не було доведено правомірності вказаного рішення, не надано належних та достатніх пояснень щодо доцільності та законності підстав корегування митної вартості товару.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Позивач сплатив судовий збір в сумі 2684,00 грн, тому ці витрати, враховуючи задоволення позову, слід присудити на користь позивача.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Ітум» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішенні Київської митниці про коригування митної вартості від 09.08.2023 №UA100380/2023/000231/2.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ітум» (адреса: 02152, місто Київ, Дніпровська набережна, 1-А, ) судовий збір у розмірі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (адреса: 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8А, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.