Справа № 440/16497/25
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про забезпечення позову

11 грудня 2025 рокум. ПолтаваСправа № 440/16497/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Молодецький Р.І., розглянувши заяву представника позивача, ОСОБА_1 , про забезпечення позову (вхідний № 90193/25 від 09.12.2025) подану одночасно з пред`явленням позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся через свого представника до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області, контролюючий орган), в якій просить:

скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області від 26.08.2025р. № Ф-36133-17 по сплаті ОСОБА_1 боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 9 595,30 грн.

Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин оскаржуваним рішенням відповідача.

Одночасно з пред`явленням позову представником ОСОБА_1 подана до суду заява про забезпечення позову (вхідний № 90193/25 від 09.12.2025) шляхом зупинення виконання вимоги від 26.08.2025р. № Ф-36133-17 Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на суму 9595,30 грн., у виконавчому провадження № АСВП: 79717513, відкритого 04.12.2025 року, Решетилівським ВДВС Полтавського району, Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції У країни по стягненню боргу (недоїмки) з ОСОБА_1 до набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачем зазначено, що на виконанні Решетилівського ВДВС Полтавського району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції У країни знаходиться виконавче провадження № АСВП: 79717513 (дата відкриття 04.12.2025р.) по примусовому виконанню вимоги ГУ ДПС у Полтавській області про сплату позивачем боргу (недоїмки) від 26.08.2025 року № Ф-36133-17 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 9595,30 грн. 04 грудня 2025 року в електронній програмі «Дія» ОСОБА_1 отримав інформацію про відкриття щодо нього виконавчого провадження. В подальшому йому стало відомо про існування вимоги від 26.08.2025 року № Ф-36133-17 ГУ ДПС у Полтавській області по сплаті ОСОБА_1 (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 9595,30 грн., на підставі якої і було відкрито виконавче провадження. Зазначає, що ОСОБА_1 з лютого 2022 року, безперервно знаходиться на службі в Збройних Силах України. Позивач фізично не міг отримувати ніяких поштових відправлень та повідомлень так як перебуває на службі поза межами Полтавської області. Винесена не лише постанова про відкриття виконавчого провадження, а й постанова про стягнення виконавчого збору та постанова про арешт коштів боржника та заборони виїзду за кордон. Тобто, з дня на день ОСОБА_1 очікує, що з його заробітної плати в АТ «Полтаваобленерго» чи з інших рахунків, як військового ЗСУ, буде здійснено утримання, на підставі протиправної вимоги. Таке виконавче провадження має бути зупинено до винесення рішення суду та набрання ним законної сили, так як очевидними є ознаки протиправності вищевказаної вимоги, підтверджені судовою практикою (про що вказано в позовній заяві), а також через те, що невжиття заходів по забезпеченню позову ( зупинення виконання вимоги за відкритим виконавчим провадженням) може в подальшому істотно ускладнити виконання рішення суду про скасування такої вимоги.

Вирішуючи заяву представника позивача, ОСОБА_1 , про забезпечення позову (вхідний № 90193/25 від 09.12.2025) суд встановив наступне.

Матеріали справи № 440/16947/25 містять додану позивачем до позову копію заяви Головного управління ДПС у Полтавській області від 20.11.2025 № 19393/5/16-31-13-05-08 до Решетилівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції якою просить орган виконавчої служби відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-36133-17-У від 26.08.2025 р. про стягнення боргу по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне страхування в сумі 9595.30 грн. (фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Згідно із відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні в Решетилівському відділі державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 79717513 відкрите 04.12.2025, боржником у якому є ОСОБА_1 , стягувачем Головне управління ДПС у Полтавській області /https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors/.

Розглянувши подану заяву та матеріали адміністративної справи, суд дійшов такого висновку.

Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

З урахуванням доводів заявника та матеріалів справи, суд приходить до наступних висновків щодо наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною першою статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Для вжиття судом заходів забезпечення позову у справі заявник (позивач) має підтвердити наявність щонайменше однієї з виключних підстав, визначених частиною другою статті 150 КАС України:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, указаною нормою визначений вичерпний перелік заходів забезпечення позову, які можуть застосовуватися адміністративними судами.

Частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже дія індивідуального акта або нормативно-правового акта може бути зупинена як захід забезпечення позову відповідно до пункту 1 частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України). В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне, своєчасне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення чи поновлені прав позивача.

Згідно із Рекомендаціями №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи (далі КМРЄ) 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

КМРЄ у пункті "d" глави 5 "Ефективність судового розгляду" Рекомендацій (2004)20 "Про судовий перегляд адміністративних актів" (on judicial review of administrative acts), прийнятих 15 грудня 2004 року, також вказав, що суд повинен мати право надавати тимчасові заходи захисту до завершення провадження.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити ефективне, своєчасне, реальне та неухильне виконання судового рішення та захист права в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів у конкретній справі з урахуванням, зокрема, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Необхідно зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Водночас Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) притримується позиції, згідно з якою заходи забезпечення (тимчасові заборони), які вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (рішення ЄСПЛ від 17 травня 2016 року у справі "Джиніч проти Хорватії" (Dћi№iж v. Croatia), № 38359/13, пункти 61- 62; рішення ЄСПЛ від 16 березня 2021 року у справі "Карагасаноглу проти Туреччини" (Karahasa№oglu v. Turkey), заяви № 21392/08 та 2 інші, пункти 144- 153).

Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2019 року у справі № 705/4587/17, від 16 квітня 2024 року у справі №120/15171/23 сформулював правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

За сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 квітня 2023 року у справі № 140/8127/22, від 16 квітня 2024 року у справі № 120/15171/23, від 4 грудня 2024 року у справі № 500/3027/24, від 4 лютого 2025 року у справі № 280/8758/24, 20 лютого 2025 року у справі № 280/9044/24, 15 січня 2025 року у справі № 520/20854/24, для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи й поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

В постанові від 13 березня 2025 року у справі № 160/23707/24 Верховним Судом зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові від 19 жовтня 2023 року у справі №440/9568/22 Верховний Суд вказав, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Суд враховує, що в межах судового провадження у справі № 440/16497/25 позивач, зокрема, оспорює правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26.08.2025 р №Ф-36133-17, якою його повідомлено про необхідність сплати недоїмки з єдиного внеску у розмірі 9595,30 грн.

Спірна вимога є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, вирішення якого передано на розгляд суду.

За змістом частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

Відповідно до частини п`ятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Тобто оспорювана вимога є виконавчим документом, а звернення до суду з цим позовом не зупиняє її дію.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що наразі вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 26.08.2025 №Ф-36133-17-У про сплату боргу (недоїмки), правомірність якої є предметом спору у цій справі, передано відповідачем для примусового виконання до органу державної виконавчої служби.

Враховуючи той факт, що державним виконавцем розпочато примусове виконання спірної вимоги, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача у разі вирішення спору на його користь, зокрема, у зв`язку з можливим зверненням стягнення на майно та кошти позивача.

У свою чергу, вжиття судом заходів забезпечення позову не порушить прав та законних інтересів стягувача (відповідача) чи інших осіб.

Обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Повертаючись до обґрунтування представником позивача заяви про забезпечення позову з підстави очевидної протиправності рішення контролюючого органу, то суд констатує, що надати оцінку заявленій підставі забезпечення позову «про очевидну протиправність рішення» неможливо, оскільки такі дії суду можуть містити загрозу порушення процесу та фактичного вирішення спору по суті. Суд здійснить надання правових висновків позовним вимогам виключно після відкриття провадження у справі та під час стадії ухвалення рішення по суті спору, а не під час розгляду процесуального питання про забезпечення позову.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що забезпечення позову у спірних відносинах жодним чином не є вирішенням спору по суті до його судового розгляду, адже зупинення стягнення на підставі спірної вимоги на період судового розгляду є тимчасовим заходом, що не має наслідком втрату чинності такою вимогою.

Водночас відповідно до пункту 2 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Таким чином, забезпечення судом цього позову шляхом зупинення стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області від 26 серпня 2025 року № Ф-36133-17-У про сплату боргу (недоїмки) до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 440/16497/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про скасування вимоги, гарантуватиме ефективний захист прав позивача, який також є учасником бойових дій та перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, адже останньому непотрібно буде докладати значних зусиль та витрат, пов`язаних з вчиненими заходами виконавчого провадження, як-то оскарження дій та рішень державного виконання, повернення стягнутих коштів та/або майна тощо.

З урахуванням наведеного, заяву про забезпечення позову належить задовольнити.

Згідно із частиною першою статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Керуючись статтями 2, 5, 150-156, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача, ОСОБА_1 , про забезпечення позову (вхідний № 90193/25 від 09.12.2025) подану одночасно з пред`явленням позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про скасування вимоги задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області від 26 серпня 2025 року № Ф-36133-17-У про сплату боргу (недоїмки) до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 440/16497/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про скасування вимоги.

Допустити ухвалу суду до негайного виконання.

Стягувач: Головне управління ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192; вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000).

Боржник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Копію ухвали надіслати учасникам справи та державному виконавцю.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.І. Молодецький