Справа № 560/18255/24
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 560/18255/24

адміністративне провадження № К/990/16270/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів - Жука А.В.,

Загороднюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.01.2025 (головуючий суддя - Фелонюк Д.Л.)

та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2025 (головуючий суддя - Граб Л.С., судді - Сторчак В.Ю., Матохнюк Д.Б.)

у справі № 560/18255/24

за позовом ОСОБА_1

до 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області

про визнання протиправними дій, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

УСТАНОВИВ:

Обставини справи

1. 08.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - період з 13.06.2019 по 30.10.2024 (згідно норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до та після 19.07.2022), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100;

- стягнути з 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, - період з 13.06.2019 по 30.10.2024 (згідно норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до та після 19.07.2022), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100.

2. Хмельницький окружний адміністративний суд дійшов висновку про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду з цим позовом та ухвалою від 16.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху. Надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяв, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої відповідно до вимог статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України/або обґрунтувань за яких позивач вважає, що строк звернення до суду з позовними вимогами не пропущено; доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами.

3. На виконання вимог указаної ухвали позивачем надіслано до суду першої інстанції заяву про поновлення процесуального строку, у якій позивач зазначає, що спір про розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку виник саме з дати отримання відповіді відповідача від 02.12.2024 про відсутність підстав для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

4. Ухвалою від 27.12.2024 Хмельницький окружний адміністративний суд визнав неповажними причини пропуску строку звернення до суду, вказані у заяві від 20.12.2024, продовжив ОСОБА_1 на п`ять днів з моменту отримання копії ухвали строк для усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.12.2024.

5. Позивачем подано до Хмельницького окружного адміністративного суду заяву про поновлення процесуального строку, у якій позивач указує, що у межах даної справи підлягають врахуванню строки звернення до суду, визначені частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України, у редакції чинній на момент звільнення позивача (12.06.2019).

6. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.01.2025 визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, вказані у заяві від 28.12.2024. Позовну заяву ОСОБА_1 до 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - повернуто позивачеві на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

7. До таких висновків суд першої інстанції дійшов керуючись тим, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а тому строки звернення до суду, визначені у статті 233 Кодексу законів про працю України, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Натомість, як указав суд першої інстанції, до спірних правовідносин має бути застосований спеціальний строк звернення до суду, який установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для спорів, пов`язаних зі звільненням з публічної служби.

8. Сьомий апеляційний адміністративний суд виснував про правильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права та постановою від 25.03.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.01.2025 - без змін.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

9. Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

10. На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач указує, що предметом спору у цій справі є питання щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, що за позицією позивача, є спором про порушення законодавства про оплату праці і до таких правовідносин, у частині щодо строку звернення до суду, підлягають застосуванню приписи статті 233 Кодексу законів про працю України. Позивач вважає, що оскільки на дату звільнення позивача 12.09.2019 стаття 233 Кодексу законів про працю України діяла у редакції до змін, внесених Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тому звернення позивача до суду не обмежується будь-яким строком.

Позиція інших учасників справи

11. Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, відсутність якого, відповідно до положень частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Рух касаційної скарги

12. Ухвалою Верховного Суду від 28.04.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

13. Ухвалою Верховного Суду від 03.12.2025 справу призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.

14. Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 04.12.2025 № 1516/0/78-25 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 560/18255/24 у зв`язку з відпусткою судді Мартинюк Н.М., яка входить до складу постійної колегії суддів.

15. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя - Мельник-Томенко Ж.М., суддів: Жука А.В., Загороднюка А.Г. для розгляду судової справи № 560/18255/24.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

16. За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

17. Спір у цій справі виник у зв`язку з невиплатою позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.06.2019 по 30.10.2024.

18. Спірним в межах розгляду цієї справи є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з заявленими вимогами.

19. За висновками судів попередніх інстанцій позивач пропустив місячний строк звернення до суду, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведено 30.10.2024, в той час як позовну заяву подано до суду 08.12.2024.

20. На противагу таким висновкам позивач переконує, що його звернення до суду обумовлене порушенням законодавства про оплату праці, тому строк звернення до суду у цій справі урегульовано статтею 233 Кодексу законів про працю України.

21. Надаючи оцінку доводам позивача про дотримання ним строку звернення до суду з цим позовом, Суд зазначає, що Верховний Суд уже висловлював правову позицію щодо юридичної природи відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, та щодо застосування статей 233 Кодексу законів про працю України, 122 Кодексу адміністративного судочинства України до спорів про його стягнення, ініційованих колишніми публічними службовцями.

22. Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України і статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

23. Отже, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України відшкодування не є заробітною платою.

24. Висновок щодо норми права, яка підлягає застосуванню до випадків обчислення строків звернення до суду колишніх публічних службовців з вимогами про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні було викладено в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі № 240/532/20.

25. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 240/532/20, установлений у частині першій статті 233 Кодексу законів про працю України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, у межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

26. Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

27. Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах положень статті 233 Кодексу законів про працю України.

28. Ухвалюючи таке рішення (постанова від 11.02.2021 у справі № 240/532/20), Верховний Суд одночасно відступив від висновку щодо застосування частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в його постановах, а також погодився з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України у подібних правовідносинах, викладеному в інших його постановах, зокрема, від 04.12.2019 (справа № 815/2681/17) і від 22.01.2020 (справа № 620/1982/19).

29. Отже, виходячи із викладених правових позицій, з цим позовом до суду позивач мав звернутися в місячний строк з моменту, коли дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

30. Щодо моменту, коли позивач мав дізнатися про порушення своїх прав, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 сформувала висновки, що застосовні до цієї справи. За змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

31. Частина перша статті 117 Кодексу законів про працю України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

32. Частина друга статті 117 Кодексу законів про працю України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

33. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум, то у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок з колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

34. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, установленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

35. Таким чином, настання відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, пов`язане з наявністю таких юридично значимих обставин, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

36. З урахуванням викладеного, з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні особа - колишній публічний службовець - може звернутися в місячний строк з моменту фактичного розрахунку у повному обсязі.

37. За встановлених обставин у цій справі, остаточний розрахунок з позивачем (на виконання судового рішення у справі № 560/2461/24) проведено відповідачем 30.10.2024.

38. З цим позовом позивач звернувся до суду 08.12.2024.

39. Отже Верховний Суд поділяє висновки судів попередніх інстанцій про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду.

40. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначено у статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

41. За правилами частин першої та другої указаної статті у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

42. Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

43. Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо пропуску позивачем місячного строку звернення до суду, визначеного частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, що є підставою для повернення позову позивачу на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

44. Отже, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

45. Посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, від 20.12.2024 у справі № 440/6875/24, від 01.05.2024 у справі № 140/16184/23, від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22 є помилковим, оскільки такі не є релевантними до спірних правовідносин, позаяк у означених справах не було спірним питання дотримання строку звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

46. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

47. Зважаючи на приписи статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням наведених вище мотивів, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.01.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2025 у справі № 560/18255/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Мельник-Томенко

Судді А.В. Жук

А.Г. Загороднюк