Справа № 320/40130/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року справа №320/40130/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 08500, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 08500, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10) стосовно не зарахування та не обчислення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) пенсії в розмірі 65% грошового забезпечення на підставі нового Розрахунку вислуги років, виданого фінансово-економічним управлінням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.05.2025 з розрахунку 25 повних років вислуги на пенсію;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 08500, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10) зарахувати та обчислити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) пенсію в розмірі 65% грошового забезпечення на підставі нового Розрахунку вислуги років, виданого фінансово-економічним управлінням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.05.2025 з розрахунку 25 повних років вислуги на пенсію.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Вісьтак М. Я.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити одноособово суддею Вісьтак М. Я., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу в ЗСУ з 05.09.1984 по 26.12.1998, потім проходив службу в органах МВС України з 13.03.2001 по 22.12.2006, потім позивача було мобілізовано до лав ЗСУ з початком повномасштабного вторгнення на територію України з 27.02.2022 та звільнено з ЗСУ 05.09.2024. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в 2006 року в розмірі 56% грошового забезпечення після звільнення з Головного управління МВС України в Київській області при наявності 20 років 02 місяці, з пільговою 22 роки 11 місяців в редакції Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Позивача було повторно призвано на військову службу до лав ЗСУ у 2022 році та звільнено в 2024 році. У Витязі з послужного списку позивача зазначено, що позивач проходив військову службу в ЗСУ з 10.08.2022 по 05.08.2024 та позивача звільнено наказом Командувача Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Повітряних Сил ЗСУ від 10.08.2024 №45. Після звільнення з ЗСУ позивачу було видано Розрахунок №621 вислуги років, в якому зазначено вислугу років 22 роки 05 місяців 17 днів та який не врахував вислуги років обраховану в Довідці розрахунку вислуги, складену МВС України, наданого після звільнення з органів МВС України в 2006 році, в якій зазначено вислугу років 22 роки 11 місяців 03 дні. Після повторного звернення позивача до Київського обласного ТЦКСП, Міноборони, Командуванням Повітряних сил ЗСУ складено оновлений Розрахунок вислуги років №385, складений на позивача фінансово-економічним управлінням ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено вислугу років на 25 років 05 місяців 11 днів. Ураховуючи наявність вислуги 25 років, необхідної для призначення пенсії в розмірі 65% грошового забезпечення позивач звернувся до відповідача про призначення пенсії згідно пункту «а» статті 12 та пункту «а» частини першої ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». ОСОБА_1 зазначив, що ГУ ПФ України у Київській області повідомило його про відмову у призначенні Позивачу пенсії за вислугу років в розмірі 65% грошового забезпечення відповідно до пункту «а» статті 12 та пункту «а» частини першої ст. 13 Закону № 2262. З такою відмовою відповідача у призначені пенсії в розмірі 65% грошового забезпечення позивач не погоджується та вважає її незаконною, тому просить задовольнити позов у повному обсязі.

24 жовтня 2025 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов письмовий відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що Головне управління діє на підставі Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485. Пунктом 2 зазначеного Положення передбачено, що у своїй діяльності Головне управління керується Конституцією та законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України та іншими нормативно-правовими актами. Пенсія позивачу була призначена відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII. Згідно з вказаною нормою пенсія за вислугу років призначається особам із числа військовослужбовців (крім строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, а також іншим особам, переліченим у пунктах «б»«д» статті 1-2 Закону, за умови досягнення на день звільнення зі служби 45-річного віку (за винятком осіб, визначених частиною третьою статті 5 Закону), та наявності страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше як 12 років 6 місяців має становити військова служба або інші види служби, передбачені Законом. Відповідно до подання про призначення пенсії від 10.11.2022, наданого Сектором з питань пенсійного забезпечення Головного управління Національної поліції в Київській області, загальний страховий стаж позивача становить 11 місяців 23 дні, зокрема: календарна вислуга 22 роки 6 місяців; трудовий та страховий стаж 6 років 5 місяців 23 дні. Стаття 12 Закону № 2262-XII визначає умови, норми та порядок призначення пенсій громадянам України із числа осіб, які перебували на військовій службі. Згідно з вимогами цієї статті право на пенсію за вислугу років виникає лише за наявності 25 і більше календарних років вислуги. Отже, законодавець визначив виключні підстави для призначення пенсії відповідно до Закону № 2262-XII. Обов`язковою умовою є саме достатній обсяг календарної вислуги років. На день звільнення позивач не мав достатньої календарної вислуги для призначення пенсії згідно з вимогами Закону № 2262-XII. Вказаний Закон чітко встановлює умови, норми та порядок пенсійного забезпечення осіб, звільнених із військової служби, та саме стаття 12 визначає підстави для призначення пенсії за вислугу років.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Позивач проходив службу в органах МВС України та був звільнений у 2006 році з вислугою 22 роки, що підтверджується копією витягу з наказу від 14.12.2006 № 346 о/с, яким майора міліції ОСОБА_1 звільнено зі служби. З указаного наказу вбачається, що вислуга років позивача на день звільнення становила: у календарному обчисленні 20 років 02 місяці 00 днів, загальна вислуга років 22 роки 11 місяців 03 дні.

Довідка-розрахунок вислуги років, видана на майора міліції ОСОБА_1 , також підтверджує наявність календарної вислуги 20 років 02 місяці 00 днів, пільгової вислуги 02 роки 09 місяців 03 дні, а всього вислуги 22 роки 11 місяців 03 дні.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 05.09.1984 по 26.12.1998, далі службу в органах МВС України з 13.03.2001 по 22.12.2006. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України позивача мобілізовано до лав ЗСУ з 27.02.2022 та звільнено зі служби 05.09.2024.

Пенсію за вислугу років позивачу було призначено у 2006 році після звільнення з ГУ МВС України в Київській області при наявності календарної вислуги 20 років 02 місяці та пільгової вислуги 22 роки 11 місяців відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262).

У 2024 році позивача повторно звільнено з військової служби. Витяг із послужного списку свідчить, що він проходив військову службу в ЗСУ з 10.08.2022 по 05.08.2024 та був звільнений наказом Командувача Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Повітряних Сил ЗСУ від 10.08.2024 № 45.

Після звільнення зі ЗСУ у 2024 році ОСОБА_1 подав комплект документів для перерахунку пенсії. До цього комплекту було додано Розрахунок вислуги років № 621, у якому визначено 22 роки 05 місяців 17 днів вислуги років із включенням служби в ЗСУ у 2022 2024 роках. Указаний розрахунок не включив пільгову вислугу років, яка має значення для визначення розміру пенсії відповідно до постанови КМУ № 393, і також не врахував вислугу, визначену Довідкою МВС України 2006 року.

У зв`язку із цим позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 , Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами такого звернення фінансово-економічним управлінням ІНФОРМАЦІЯ_1 складено оновлений Розрахунок вислуги років № 385, у якому визначено вислугу позивача у розмірі 25 років 05 місяців 11 днів. Зазначений Розрахунок № 385 долучено до матеріалів справи.

Київським обласним ТЦКСП оформлено Подання про перерахунок пенсії від 04.11.2024 та направлено документи до ГУ ПФУ у Київській області для здійснення перерахунку на підставі Розрахунку вислуги років № 385.

Суд встановив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області позивачу повторно призначено пенсію відповідно до статті 12 Закону № 2262 у розмірі 56 % грошового забезпечення, виходячи з вислуги 22 роки, без урахування додаткової календарної вислуги за період служби у ЗСУ з 10.08.2022 по 05.08.2024 та без урахування Розрахунку вислуги № 385 із визначеною вислугою 25 років 05 місяців 11 днів.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача через свого представника із адвокатським запитом від 21.07.2025 № 257-МП щодо проведення перерахунку пенсії на підставі нового Розрахунку вислуги років, у якому визначено 25 повних років вислуги. ГУ ПФУ у Київській області повідомило позивача про відмову в призначенні пенсії у розмірі 65 % грошового забезпечення відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 2262, посилаючись на відсутність необхідної календарної вислуги років на момент звільнення зі служби.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, застосовує такі норми законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Приписами статті 1 Закону №2262-ХІІ визначено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги, зокрема, на військовій службі мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту "а" статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону №2262-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони, Державному бюро розслідувань та звільненим зі служби у Національному антикорупційному бюро України за віком чи через хворобу, звільненим зі служби в органах та підрозділах цивільного захисту за віком чи за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" (далі - Постанова №393).

Вирішуючи справу №805/3923/18-а Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 дійшов наступного висновку: "… основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку…".

При цьому, Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17.

Таке правове регулювання та наведені вище висновки Верховного Суду у справі №805/3923/18-а дозволяють зробити висновок про те, що передбачена Постановою №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону №2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Таким чином, Закон №2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі №2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Так, передбачена Законом №2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

В свою чергу, встановлені статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Постанови №393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно з зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

За наслідками розгляду справи №480/4241/18 Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.04.2021 зробив наступні правові висновки:

1. В цілях Закону №2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

2. Для призначення пенсій за вислугу років за Законом №2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Верховний Суд в складі Судової палати Касаційного адміністративного суду відступив від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №161/4876/17, від 15.08.2019 у справі №281/459/17, від 27.03.2020 у справі №569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку №393 Закону №2262-ХІІ.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду згідно з постановою від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд враховує правову позицію Верховного Суду в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладену у постановах від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, та від 21.10.2021 у справі №620/940/19, зокрема про те, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом №2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Постанови №393.

Судом було встановлено, що вислуга років на пільгових умовах ОСОБА_1 становила під час проходження служби в органах МВС України 02 роки 09 місяців 03 дні (згідно з наказом про звільнення з МВС України та Довідкою про розрахунок вислуги років).

У свою чергу, після повторного проходження військової служби в лавах ЗСУ, під час якої позивач прослужив 02 роки 06 місяців 08 днів підтвердив, що календарна вислуга позивача на момент повторного звільнення зі служби в загальному становила 25 років 05 місяців 11 днів.

Враховуючи наведене, період часу 02 роки 09 місяців 03 дні (пільгова вислуга) є календарною одиницею виміру та повинен бути врахований до "вислуги років", яка підлягає обчисленню та застосуванню в порядку статей 12, 13, 17 та 17-1 Закону №2262-ХІІ та Постанови №393, разом із визначеним періодом часу, та вислуга років становить 25 років 05 місяців 11 днів (календарна вислуга).

Як наслідок, вислуга років ОСОБА_1 з врахуванням пільгового стажу служби на дату звільнення становить 25 років 05 місяців 11 днів (02 роки 09 місяців 03 дні + 22 роки 08 місяців 08 днів), що підтверджується Розрахунком №385 вислуги років на пенсію позивача, виданого фінансово-економічним управлінням Командування ПС ЗС України.

Тобто вислуга років позивача з врахуванням пільгового стажу служби становить більше 25 календарних років, у зв`язку з чим позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону №2262-ХІІ.

Разом з цим, при ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Крім того суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2011 року (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п.45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п.25, ECHR 2002-II)".

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За результатами розгляду справи суд дійшов наступних висновків.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Аналізуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що порушене право позивача має бути відновленим шляхом зобов`язання відповідача призначити Позивачу пенсію за вислугу років, згідно з пунктом «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб»

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що твердження позивача доцільно вважати обґрунтованими та позовні вимоги необхідно задовольнити.

Судові витрати по справі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією № 9386-9457-2367-8456 від 05.08.2025 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 08500, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 08500, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10) стосовно не зарахування та не обчислення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) пенсії в розмірі 65% грошового забезпечення на підставі нового Розрахунку вислуги років, виданого фінансово-економічним управлінням Командування ПС ЗСУ від 13.05.2025 з розрахунку 25 повних років вислуги на пенсію.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 08500, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10) зарахувати та обчислити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) пенсію в розмірі 65% грошового забезпечення на підставі нового Розрахунку вислуги років, виданого фінансово-економічним управлінням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.05.2025 з розрахунку 25 повних років вислуги на пенсію.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 08500, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10).

Копію рішення направити сторонам у справі (їх представникам) відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.