Справа № 520/23372/25
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 грудня 2025 року № 520/23372/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмову та зобов`язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати неправомірною відмову військової частини НОМЕР_2 , яка викладена в його вих. № 0501/15/1/1170 від 28.06.2025 р., в виплаті колишньому військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000, 00 грн. відповідно до пункту 1 Постанови КМУ від 28.02.22 р. № 168 доповненого абзацом згідно з Постанови КМУ № 400 від 01.04.22 р., абзац шостий пункту 1 з змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ від 07.07.22 р. № 793 та від 20.01.23 р. № 43, як особі, що брала безпосередню участь в бойових діях та проходила лікування від поранень отриманих в бойових діях з урахуванням відпустки за періоди з 01.01.2024 р. по 21.01.2024 р. та з 21.01.2024 р. по 28.04.2024 р.

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду в розмірі 100 000, 00 грн. за періоди з 01.01.2024 р. по 21.01.2024 р. та з 21.01.2024 р. по 28.04.2024 р. з урахуванням відпустки на реабілітацію, як особі, що безпосередньо брав участь в бойових діях по захисту Батьківщини та лікувався від отриманих травм і поранень, які пов`язані з його участю в бойових діях, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ від 28.02.22 р. № 168, доповненого абзацом згідно з Постановою КМУ № 400 від 01.04.22 р., абзац шостий пункту 1 з змінами, внесеними згідно з постановами КМУ від 07.07.22 р. № 793 та від 20.01.23 р. № 43.

-судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження у справі.

Дослідивши надані матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 перебував на військовій службі по мобілізації з 26.01.2023 р. по 08.03.2025 р., що підтверджується записами в доданій копії його військового квитка та копіями довідки про поранення та участі в бойових діях. Звільнений з військової служби на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 69-К від 08.03.2025 р. за станом здоров`я. Стан здоров`я позивача значно погіршився в результаті отримання ним в процесі виконання бойового завдання мінно-вибухової травми, яка спричинила йому інвалідність.

Відповідно доданої копії довідки в/ч НОМЕР_2 № 9/4/621 від 27.08.2024 р. «Про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» старший солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 06.07.2023 р. по 27.08.2023 р. та з 05.09.2023 р. по22.01.2024 р. брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у вказаних населених пунктах на підставі зазначених в довідці бойових розпоряджень (БР).

Згідно доданої копії довідки в/ч НОМЕР_2 № 23/1813 від 15.05.2024 р. (далі-Довідка) старший солдат ОСОБА_1 22.01.2024 р. отримав тяжку мінно - вибухову травму (далі-МВТ) з зазначеним переліком уражень тіла і органів.

Зазначена МВТ спричинена позивачу за наступних обставин: 22.01.2024 р. приблизно о 01 г. 30 хв. в ході виконання бойового завдання з проведення інженерних робіт по встановленню мінно- вибухових загороджень на визначеній позиції та проведенні інженерної розвідки маршрутів висування підрозділів, здійснення розмінування штатними засобами по визначеному маршруту, під час перебування в місці тимчасового розташування підрозділу за вказаною адресою, у підготовленому для встановлення мінно-вибухових загороджень рюкзаку із засобами мінування, стався вибух вибухового пристрою всупереч вжитим заходам безпеки, в зоні ураження якого знаходився позивач, в результаті чого отримав поранення.

Далі підсумовано: поранення отримано в результаті виконання службових обов`язків та не спричинене діями противника.

Поранення не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, тілесні ушкодження не спричинені собі навмисно.

Підстава надання довідки: наказ командира в/ч НОМЕР_2 № 1492 від 05.05.2024 р.

Відповідно до доданої копії Виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № е 1196 позивач знаходився на лікуванні у BAIT № 1 КП «ДОКЛМ «ДОР» з 22.01.2024 р. по31.01.2024 р.

Переведений для подальшого лікування та реабілітації.

Згідно Виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 2705 від 08.03.2024 р. Вінницької Обласної Клінічної Лікарні ім. М.І. Пирогова знаходився на лікуванні з 01.02.2024 р. по 08.03.2024 р.

Переведено для подальшого лікування у Хмільницьку Центральну Лікарню.

Відповідно Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1780 КНП «Хмільницька ЦЛ» перебував на лікуванні з 08.03.2024 р. по 29.03.2024 р. За станом здоров`я потребує відпустки терміном на 30 календарних днів. Виписується для реалізації рішення ВЛК.

Відповідно Довідки військово-лікарської комісії від 29.03.2024 р. № 1: поранення ТАК пов`язане з проходженням військової служби, травма класифікована як важка, за станом здоров`я потребує відпустки терміном на 30 календарних днів, тобто до 28.04.2024 р.

Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 06.01.2025 р., позивачу встановлена 3 група інвалідності, підстава: травма, пов`язана з захистом Батьківщини.

В період з дати продовження проходження військової служби після лікування 29.04.2024 р. і до самого звільнення 08.03.2025 р. та розрахунку з військовою частиною по звільненню позивачу не була виплачена додаткова грошова винагорода в розмірі 100 000, 00 грн. за період безпосередньої участі в бойових діях з 01.01.2024 р. по 21.01.2024 р. та з 21.01.2024 р. по 28.04.2024 р. періоду початку лікування за наслідками поранення та закінчення 30 денної відпустки для реабілітації, що підтверджується доданою довідкою банку (26.01.2024 р. виплачено 98 500,00 грн. за грудень 2023 р.).

Зважаючи на те, що виплата вказаної ДГВ не здійснювалась і після звільнення, позивач повторно 12.02.2025 р. звернувся до відповідача з проханням здійснити вказану виплату, натомість, отримав офіційну відмову за вих. № 0501/15/1/1170 від 28.06.2025 р., в оскаржуваній відмові відповідач посилається на те, що поранення позивач отримав під час виконання службових обов`язків, яке не спричинене діями противника, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Суспільні відносини з приводу одержання військовослужбовцем органів системи Збройних Сил України винагороди за працю (службу) додатково до ст.43 Конституції України деталізовані приписами ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ), а також нормами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (з 01.03.2018р.), Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260).

Так, згідно з ч.2 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилом ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022р. №168, якою було первісно запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30.000,00грн. та до 100.000,00грн.

Так, у п.1 первісної редакції постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у фіксованому розмірі 30.000,00грн. щомісячно є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби у правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди.

Також у п.1 первісної редакції постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у розмірі понад 30.000,00грн. і до 100.000,00грн. є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби в правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди; 5) особиста та безпосередня участь особи або у бойових діях, або у заходах з національної безпеки, заходах з оборони, заходах з відсічі і стримуванні збройної агресії на території ведення бойових дій (далі за текстом - Заходи); 6) фізичне перебування особи у районах бойових дій чи районах забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони або районах забезпечення здійснення заходів з відсічі і стримуванні збройної агресії.

Отже, у цілях виплати підвищеної до 100.000,00грн. додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 усі військовослужбовці були розмежовані законодавцем на дві категорії, а саме: 1) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у бойових діях; 2) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у Заходах на території ведення бойових дій.

За одночасної відповідності усім переліченим кваліфікаційним умовам військовослужбовець набуває право на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях чи Заходах на території ведення бойових дій.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 установлено (в редакції від 20.01.2023): що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

При цьому, абзац 3 п.1-2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року передбачає наступне: «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» передбачає, що «Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави- агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії».

01.04.2022 року до постанови № 168 постановою Кабінету Міністрів України № 400 внесені зміни, згідно якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, необхідно включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом МОУ 07.06.2018 №260 доповнено новим розділом XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» та застосовується з 01.02.2023.

Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд робить висновок, що твердження Позивача про безперервне находження (перебування) на стаціонарному лікуванні та необхідність нарахування і виплату йому додаткової грошової винагороди за весь цей період та за час перебування у відпустці (а не пропорційно кількості днів лікування і находження у відпустці), не є доведеним з огляду на відсутність відповідної медичної документації - висновку або довідки військово-лікарської комісії про отримання тяжкого поранення або калицтва, довідки про обставини отримання саме тяжкого поранення, або каліцтва (ф.№5)

Таким чином, виплати колишньому військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000, 00 грн. відповідно до пункту 1 Постанови КМУ від 28.02.22 р. № 168 доповненого абзацом згідно з Постанови КМУ № 400 від 01.04.22 р., абзац шостий пункту 1 з змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ від 07.07.22 р. № 793 та від 20.01.23 р. № 43, як особі, що брала безпосередню участь в бойових діях та проходила лікування від поранень отриманих в бойових діях з урахуванням відпустки за періоди з 01.01.2024 р. по 21.01.2024 р. та з 21.01.2024 р. по 28.04.2024 р. не здійснювались.

Згідно з частиною першою та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суди застосовують позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов' язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Стосовно реально вчиненого у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмову та зобов`язати вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.