Справа № 216зп-25/160
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
11 грудня 2025 р.Справа №216зп-25/160
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Кучугурної Н.В., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боднар Денис Володимирович, про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви,
09.12.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боднар Денис Володимировича про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви, в якій заявник просить суд: заборонити командуванню Військової частини НОМЕР_1 переміщати ОСОБА_1 по службі поза межами Військової частини НОМЕР_1 , у тому числі, переміщувати його за межі військової частини НОМЕР_1 та/або направляти до будь-якої іншої військової частини, навчального центру, підрозділу чи місця проходження військової служби до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є батьком трьох неповнолітніх дітей. 18.11.205 заявник звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою отримання відстрочки від призову на період мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У ТЦК йому дали дві квитанції на сплату штрафу та направлення на проходження військово-лікарської комісії. 24.11.2025 заявник повернувся до ТЦК, маючи необхідний пакет документів, але не мав можливості залишити приміщення ТЦК, оскільки того ж дня був мобілізований до лав ЗСУ. Згодом, для продовження служби, його було доставлено до Військової частини НОМЕР_1 , яка є учбовою частиною, і в якій проходить базова військова підготовка, у зв`язку із чим, строк перебування у ній не перевищує кілька місяців, після військовослужбовці перенаправляються до бойових частин. Необхідність забезпечення позову обґрунтовується тим, що це анонсоване подальше переведення до іншої військової частини чи батальйону, яке може призвести до перебування у зоні активних бойових дій, що створює безпосередню загрозу життю та здоров`ю заявника. Далі це відсутність належних медичних висновків (заявнику не пояснили ступінь його придатності до військової служби), тобто стан здоров`я заявника не був оцінений належним чином, що підвищує ризик погіршення здоров`я або загрози життю внаслідок непридатного для служби стану, ймовірність загострення хронічних захворювань та ускладнень, які можуть мати незворотні наслідки. І на завершення, це непередбачуваність і невизначеність подальшого місця служби (переведення без надання інформації) унеможливить виконання майбутнього рішення суду у частині звільнення заявника з військової служби (у разі задоволення позову), що збільшує ризики для його життя і здоров`я.
Заяві присвоєно №216зп-25/160 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Розглянувши заяву, суд зазначає про таке.
Інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві врегульовано положеннями Глави 10 Розділу І Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово зазначав, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами. І якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Суд зазначає, що 16.05.2024 постановою Кабінету Міністрів України №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає:
механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів;
процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;
процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;
організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби;
процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.
Відповідно до п.6 Порядку № 560 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає:
оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України;
прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;
перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;
документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;
відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
Згідно з пунктами 81, 82, 88, 89 Порядку № 560 призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють: резервістів та військовозобов`язаних - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Наказ про призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в день відправки військової команди до військових частин (установ) у разі призову резервістів командиром військової частини, резервістів та військовозобов`язаних керівником розвідувального органу або визначеного ним керівником відповідного підрозділу розвідувального органу, керівником Центрального управління або регіонального органу СБУ - в день призову та зарахування до списків військової частини (підрозділу, органу).
На основі результатів проведення медичного огляду та професійно-психологічного відбору резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки під особистий підпис вручається повістка щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.
У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання такої повістки або невиконання вимог щодо прибуття для відправлення до військової частини (установи) у визначений у повістці час та місце такі особи несуть відповідальність відповідно до Кримінального кодексу України.
Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суд зазначає, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає, зокрема, документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації та відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
У свою чергу документальне оформлення призову включає в себе, зокрема, прийняття наказу про призов військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
З матеріалів заяви суд установив, що ОСОБА_1 є батьком трьох неповнолітніх дітей. 18.11.205 заявник звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою отримання відстрочки від призову на період мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У ТЦК йому дали дві квитанції на сплату штрафу та направлення на проходження військово-лікарської комісії. 24.11.2025 заявник повернувся до ТЦК, маючи необхідний пакет документів, але не мав можливості залишити приміщення ТЦК, оскільки того ж дня був мобілізований до лав ЗСУ. Згодом, для продовження служби, його було доставлено до Військової частини НОМЕР_1 , яка є учбовою частиною, і в якій проходить базова військова підготовка.
При цьому, необхідність забезпечення позову обґрунтовується тим, що це анонсоване подальше переведення до іншої військової частини чи батальйону, яке може призвести до перебування у зоні активних бойових дій, що створює безпосередню загрозу життю та здоров`ю заявника. Далі це відсутність належних медичних висновків (заявнику не пояснили ступінь його придатності до військової служби), тобто стан здоров`я заявника не був оцінений належним чином, що підвищує ризик погіршення здоров`я або загрози життю внаслідок непридатного для служби стану, ймовірність загострення хронічних захворювань та ускладнень, які можуть мати незворотні наслідки. І на завершення, це непередбачуваність і невизначеність подальшого місця служби (переведення без надання інформації) унеможливить виконання майбутнього рішення суду у частині звільнення заявника з військової служби (у разі задоволення позову), що збільшує ризики для його життя і здоров`я.
Суд ураховує доводи заявника про те, що він є батьком трьох неповнолітніх дітей, про що до матеріалів заяви приєднані свідоцтва про народження. Наведене, за доводами заявника, є підставою для надання йому відстрочки від мобілізації на особливий період.
Водночас, суд зазначає, що до матеріалів заяви не надано жодного документального підтвердження оформлення призову заявника на військову службу під час мобілізації та відправлення на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби, як то наказу керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про призов позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період, витягу із застосунку «Резерв+», наказу про зарахування позивача до особового складу військової частини тощо.
Згідно із ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.73 КАС України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, належних та допустимих доказів призову заявника на військову службу під час мобілізації на особливий період до матеріалів справи не надано.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 150, 154, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боднар Денис Володимирович, про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви.
Ухвала набирає законної сили 11.12.2025.

Відповідно до статті 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Кучугурна