Справа № 480/10405/24
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), в якій просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у 2016,2017 роках, без врахування у складі грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 .
2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ НОМЕР_2 ) нарахувати та доплатити ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань у 2016,2017 роках з врахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 при нарахуванні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2017 рр. не було враховано щомісячну додаткову грошову винагороду, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій». Вважаючи, що відповідач порушив його право на отримання належного грошового забезпечення, передбаченого чинним законодавством України, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві зазначив, що в відповідно до ст. 9, 10-1, 15 Закону України №2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям Державної прикордонної служби України виплачується як доповнення до грошового забезпечення і не включається до його складу, з якого обчислюються одноразові грошові виплати, у тому числі матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Це прямо передбачено положеннями Інструкцій № 73 та № 425.
З огляду на наведене, відповідач правомірно не включав щомісячну додаткову грошову винагороду до складу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 2017 роки, а прийняті ним рішення є законними, прийнятими в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією України, законами України та іншими нормативно-правовими актами.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, встановив такі обставини.
Позивач проходив військову службу у НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.
Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_4 прикордоного загону Державної прикордонної служби України від 17.09.2024 №1067-ОС остаточною датою закінчення проходження військової служби вважається 17.09.2024 р.
Позивач зазначає, що при нарахуванні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань до грошового забезпечення не була включена до її складу виплата, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів Укарїни від 22.09.2010р. №889.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за спірний період протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20.12.1991р. №2011-XII (надалі - Закон №2011-XII).
Згідно з ч.1-3 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
За приписами ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Підпунктами 3.6.1 та 3.6.3 пункту 3.6 розділу III Інструкції №425 (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги визначається, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із законодавством України на день звернення.
Як вбачається із матеріалів справи, під час проходження військової служби відповідачем у березні 2016 року було нараховано та виплачено позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік в сумі 645,00 грн, а у вересні 2017 року було нараховано та виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік в сумі 645 грн.
У свою чергу, спірним в межах розгляду даної справи є питання наявності підстав для включення при обчисленні цієї виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 (чинна з 02.10.2010р. до 01.03.2018р.), яка нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця протягом 2016-2017 років.
Так, Постановою №889 (у редакції, чинній у 2017 році) було установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям, зокрема, Державної прикордонної служби у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення (підпункт 5 пункту 1).
Пунктом 2 Постанови №889 передбачено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Пунктом 2 Інструкції №73 визначено, що виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям:
1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби;
2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення. Розміри винагороди для органів Держприкордонслужби з урахуванням виконання покладених завдань, особливостей умов проходження служби військовослужбовцями встановлюються наказами Адміністрації Держприкордонслужби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Держприкордонслужби у Державному бюджеті України на відповідний рік.
У даному ж випадку, як на підставу для неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого проводився розрахунок допомоги для оздоровлення, відповідач посилається на пункт 8 Інструкції №73, відповідно до якого винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Застосовуючи наведену Інструкцію №73 як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачці допомоги на оздоровлення, судова колегія зазначає про пріоритетність законів над підзаконними актами. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.
Кабінет Міністрів України, як вищий орган у системі органів виконавчої влади, прийняв Постанову №889, якою з 01.10.2010р. установлено щомісячну додаткову грошову винагороду.
Зі змісту Постанови №889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ та Постанова №899, а не Інструкція №73, в частині обмеження включення до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується допомога для оздоровлення.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021р. по справі №825/997/17 та у постанові Верховного Суду від 21.01.2022р. по справі №520/8887/2020.
Враховуючи обставини справи, які підтверджені відповідними доказами та позицію Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Зважаючи на встановлені під час розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у 2016,2017 роках без врахування у складі грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2016 та 2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», та раніше виплачених сум.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова