Справа № 420/14645/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служи України (військова частина НОМЕР_2 ), про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служи України (військова частина НОМЕР_2 ), у якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб та військовий збір, який утримано із нарахованих коштів за рішенням суду від 31.10.2024 по справі №420/26156/24,

2. Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб та військовий збір, який утримано із нарахованих коштів за рішенням суду від 31.10.2024 по справі №420/26156/24.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказав, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/26156/24 відповідач виплатив позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2024 по 04.08.2024 включно. Однак під час здійснення відповідних нарахування та виплати відповідачем утримано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, у зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача із заявою при виплату такої компенсації. Проте, у такій компенсації суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору відповідач відмовив.

Посилаючись на положення Порядку виплати щомісячної грошової компенсації суми податку доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМ України від 15.01.2004 №44, ст.164, 167, 168 ПК України, позивач вважає, що здійснюючи розрахунки на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року по справі №420/26156/24, відповідач повинен був нарахувати та виплатити грошову компенсацію за суму податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення. Та обставина, що станом на день розрахунку позивач вже не був військовослужбовцем, жодним чином не впливає на право позивача отримати цю компенсацію, оскільки відповідач здійснював остаточній розрахунок, який він зі своєї вини своєчасно не зробив. Позаяк позивач мав право на цю компенсацію, він її не втратив і на момент фактичної сплати коштів у квітні 2025 року. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 та 25.06.2020 справи №№812/1048/17 та 825/761/17 відповідно), від 29.07.2020 у справі №814/142/17.

Ухвалою суду від 16.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти заявлених ОСОБА_1 вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

У своїх доводах відповідач вказує, що системний аналіз як положень Порядку № 44, так і пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, свідчить про те, що виплата грошової компенсації сум податку, що утримуються з грошового забезпечення військовослужбовців має бути здійснена одночасно з виплатою їм такого грошового забезпечення, і стосується лише тих виплат, які одержуються у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби. В свою чергу, згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 420/26156/24, на користь позивача було виплачено середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, з якого було утримано податок на доходи фізичних осіб.

Відповідач зауважує, що середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні (далі середній заробіток) не підлягає компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, оскільки не входить до складу грошового забезпечення, а є санкцією, мірою відповідальності відповідача за порушення строків виплати доходів. Позивач набув право на середній заробіток у зв`язку з затримкою остаточного розрахунку при звільненні, а не у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, а тому під час виплати позивачу середнього заробітку в/ч НОМЕР_2 правомірно не застосували вказаний порядок та не компенсували ПДФО.

Посилаючись на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 27 жовтня 2022 року у справі № 1.380.2019.006549 та від 19 травня 2022 року у справі №520/11620/2020 відповідач зауважує, що Порядком № 44 передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки. Виплата середнього заробітку за рішенням суду не входить до складу грошового забезпечення, відтак відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44. Дана правова позиція узгоджується з положеннями пункту 2 Порядку № 44 та пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, оскільки очевидним є те, що середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні не відноситься до грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, отже не підлягає компенсації сум податку з доходів фізичних осіб. В свою чергу, правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 22 червня 2018 року у справі № 812/1048/17, на який посилається позивач, взагалі не стосується компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, утриманих з середнього заробітку, а стосується винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, яка на відміну від середнього заробітку є доходом, одержаним у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, отже обставини у справі № 812/1048/17 не є подібними до обставин цієї справи.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні (військовій частині НОМЕР_2 ) та 03.02.2024 позивача виключено зі списків особового складу.

У зв`язку із несвоєчасним розрахунком відповідачем при звільненні зі служи позивача, вважаючи наявним у себе право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 по справі №420/26156/24 позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) було задоволено частково. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2024 по 04.08.2024 включно у розмірі 475 154,68 грн. та зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2024 по 04.08.2024 включно у розмірі 475 154,68 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №520/26156/24 на користь позивача військовою частиною НОМЕР_2 було виплачено середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, з якого було утримано податок на доходи фізичних осіб. Сума виплачених коштів склала 365 819,11 грн.

У квітні 2025 року позивач на ім`я начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ направив заяву від 09.04.2025 у якій просив нарахувати та виплатити йому відповідно до п.2 Порядку №44 компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого із нарахованих за рішенням суду у справі №420/26156/24 сум та утриманий військовий збір, у відповідь на яку відповідач листом від 05.05.2025 повідомив про відсутність для таких виплат правових підстав.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, та наявним у себе право на отримання компенсації податку з доходів фізичних осіб та військового збору, утриманих при виплаті сум на виконання рішення суду по справі №420/26156/24, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (Порядок № 44).

Згідно з п.2-5 Порядку № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі-грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Вказані положення відповідають приписам пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції станом на виникнення спірних правовідносин), в якому зазначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Визначення розміру податків, внесків та зборів, які справляються з нарахованих сум грошового забезпечення, покладено на відповідний фінансовий орган у складі відповідача, який в свою чергу, повинен виплатити за рішенням суду відповідні кошти позивачу з утриманням з них вказаних податків, внесків та зборів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються ПК України.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пункт163.1 статті 163 ПК України).

Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

За правилами підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

В той же час, відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В силу приписів статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму (частина друга статті 116 КЗпП України).

Згідно з положеннями частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. (частина друга статті 117 КЗпП України).

Так, судом було встановлено, що рішенням суду від 31.10.2024 у справі №420/26156/24 військову частину НОМЕР_2 було зобов`язано нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2024 по 04.08.2024 включно у розмірі 475 154,68 грн.

На виконання цього рішення відповідач виплатив позивачу кошти в сумі 365819,11 грн, утримавши при цьому податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, з чим позивач не погоджується і через що між сторонами виник даний спір.

Отже, у цій справі спірні правовідносини стосуються питання компенсації сум податку з доходів фізичних осіб при виплаті середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби за рішенням суду.

В цьому контексті суд враховує, що визначений судом середній заробіток (грошове забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби не відноситься до сум, які роботодавець повинен сплатити працівникові при звільнення в розумінні статей 116, 117 КЗпП України.

При цьому суд звертає увагу на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Суд наголошує, що обчислений за рішенням суду середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника і не входить до складу заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 сформувала наступну правову позицію: "... середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати ...".

Отже, середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Вказаний висновок також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19.05.2022 у справі № 520/11620/2020 та від 26.04.2024 у справі № 380/1169/20.

Отже, на суму середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, виплаченого позивачу на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №420/26156/24, не поширюється компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, оскільки відповідні виплати є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника і не входить до складу заробітної плати.

З огляду на викладене відсутні підстави вважати, що відповідач діяв неправомірно, утримавши із виплаченого позивачу середнього заробітку за затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, суму військового збору та податку з доходів фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас за змістом положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши доводи сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Враховуючи положення статті 139 КАС України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову особи, звільненої від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА