Справа № 520/17551/25
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 грудня 2025 року № 520/17551/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Харківської обласної прокуратури (вул. Богдана Хмельницького, буд.4, м. Харків, 61001, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської обласної прокуратури, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Харківської обласної прокуратури, яка відповідно до ст. 52 КАСУ є правонаступником прокуратури Харківської області, щодо неналежного розрахунку з ОСОБА_1 , а саме невиплати ОСОБА_1 частини заробітної плати - посадового окладу визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України Про прокуратуру, за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 та з 06.01.2017 по 30.12.2020 протиправною та зобов`язати відповідача сплатити на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 837509 (вісімсот тридцять сім тисяч п`ятсот дев`ять) грн. 58 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посадовий оклад ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 та з 06.01.2017 по 30.12.2020 має обчислюватись відповідно до положень статті 81 Закону України Про прокуратуру. Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку із чим звернулась до суду із даним позовом.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечує у повному обсязі та зазначає, що відповідач не наділений повноваженнями самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 27.09.1999 по 15.12.1999, з 15.04.2004 по 14.12.2015 та з 06.01.2017 по 30.12.2020 працював в органах прокуратури України на різних посадах.

23 грудня 2020 року наказом керівника Харківської обласної прокуратури № 3574к, на підставі рішення кадрової комісії, відповідно до ст. 11, п. 2 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про прокуратуру», пп. 2, 3 п. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін - до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області та з органів прокуратури з 30.12.2020.

Так, Третьою кадровою комісією, у відповідності до приписів підпункту 13, 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113- IX, пунктів 6, 8 розділу І, пунктів 4, 5 розділу II Порядку № 221, прийнято рішення від 19 листопада 2020 року № 64 про неуспішне проходження позивачем атестації.

ОСОБА_1 вважає, що його посадовий оклад має обчислюватись відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру". Відповідач вважає, що немає правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати відповідно до положень ч.3 ст. 81 Закону України Про прокуратуру. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII).

Частиною першою статті 81 Закону № 1697-VII передбачено, що заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 81 Закону № 1697-VII, заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Законом України № 113-ІХ від 19.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури та внесено зміни до Закону України "Про прокуратуру" 1697-VІІ від 14.10.2014, зокрема, замість системи органів прокуратури, яка складається з Генеральної прокуратури України, регіональних та місцевих прокуратур, після проведення атестації прокурорів передбачено побудову нової структури: Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (ст. 7 Закону № 1697-VІІ).

Пунктом 66 вказаного Закону № 113-ІХ частину третю статті 81 Закону № 1697-VІІ викладено в такій редакції: «Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року».

Відповідно до п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Тобто, з аналізу наведеної норми слідує, що оплата праці прокурорів, які до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури відповідно, працювали в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах або військових прокуратурах, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, якою на час виникнення спірних відносин була постанова Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" із урахуванням відповідних змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України № 763 від 30 вересня 2015 року та № 1013 від 09 грудня 2015 року.

Пунктом 7 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ передбачено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1 - 4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.

Отже, аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку, що, починаючи з 25.09.2019 (дата набрання чинності Закону № 113-ІХ), отримання прокурорами посадового окладу у розмірі, встановленому ч.3 ст. 81 Закону № 1697-VІІ, зокрема, 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, пов`язано з набуттям ними статусу прокурорів окружної прокуратури, чому в свою чергу мало передувати переведення до таких окружних прокуратур після проходження відповідної атестації.

При цьому, суд зазначає, що проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Стосовно конкуренції норм Законів №1697-VІІ та №113-ІХ, суд зазначає, що переведення прокурорів, зокрема до обласних та окружних прокуратур, обумовлено проходженням ними атестації, а, відтак, і оплата праці, передбачена безпосередньо ст. 81 Закону №1697-VІІ, з урахуванням змін, внесених Законом № 113-ІХ від 19.09.2019, стосується саме працівників обласних та окружних прокуратур, які успішно пройшли атестацію, запроваджену Законом № 113-ІХ, в той час як оплата праці працівників регіональних та місцевих прокуратур, які не пройшли атестацію, врегульована тимчасово постановою КМ України № 505. Отже, лише після проходження атестації та переведення працівників до обласних та окружних прокуратур прокурори набувають права на оплату праці у розмірах, які передбачені ст.81 Закону №1697-VІІ, а не постановою КМ України № 505.

З порівняння співвідношення правових норм Закону №1697-VII і Закону № 113-ІХ, які визначають підстави оплати праці, вбачається, що вони не суперечать одна одній, кожна з них має відповідне застосування для врегулювання певного аспекту правовідносин.

Закон № 1697-VII та Закон № 113-ІХ прийняті в різний час. Так, Закон № 1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, прийнятий 14 жовтня 2014 року (набрав чинності 15 липня 2015 року), а Закон № 113-ІХ, положення якого передбачають реалізацію першочергових заходів із реформи органів прокуратури, прийнятий 19 вересня 2019 року (набрав чинності 25 вересня 2019 року, крім окремих його приписів, що не мають значення для цієї справи). Тобто, Закон № 113-ІХ, що визначає способи і форми правового регулювання спірних правовідносин, набрав чинності у часі пізніше.

Застосовуючи принцип верховенства права, можна зробити висновок, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме пункт 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №113-ІХ, оскільки він передбачає оплату праці прокурорів, які не пройшли атестації та працюють в регіональній або місцевій прокуратурі, і є спеціальним, прийнятим пізніше у часі, а, отже, згідно з правилами конкуренції правових норм, має перевагу над загальним Законом № 1697-VII.

Суд наголошує, що положення Закону № 113-ІХ є чинними, неконституційними не визнавалися, а тому підлягають застосуванню до спірних відносин.

Таким чином, враховуючи, що у спірний період позивач працював у місцевій прокуратурі та не був переведений до будь-якої з вказаних вище установ (Офісу Генерального прокурора, або будь-якої обласної чи окружної прокуратури), отже, оплата праці позивача мала здійснюватись відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, тобто, відповідно до постанови КМ України № 505, що, в свою чергу, узгоджується із приписами п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 113-ІХ.

Посилання позивача на неможливість застосування при визначенні розміру його посадового окладу порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України, з огляду на рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі № 6-р/202о, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, є неприйнятним, оскільки, як наведено вище, порядок нарахування та виплати заробітної плати прокурорам відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України врегульовано положеннями Закону № 1697-VII (із змінами внесеними Законом №113-ІХ), а не Бюджетним кодексом України (норма якого визнана неконституційною).

З огляду на викладене, враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення у період з 01.07.2015 по 14.12.2015 та з 06.01.2017 по 30.12.2020 у порядку та розмірах, встановлених ст. 81 Закону № 1697-VII, що, в свою чергу, зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог

З урахуванням наведеного, враховуючи встановлені судом обставини справи, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, доказів, які б свідчили про наявність підстав для задоволення вимог немає, а відтак суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.