Справа № 520/22584/25
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року № 520/22584/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), яке оформлене пунктом 1.2 протоколу № 7 від 03.06.2025 року про скасування рішення житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке оформлене пунктом 2.5 протоколу № 3 від 03.03.2025 року про розподіл двокімнатної квартири АДРЕСА_1 штаб-сержанту запасу ОСОБА_1 , 1981 р.н. зі складом родини 3 особи;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), в особі житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернутись до центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України щодо питання розподілу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 штаб-сержанту запасу ОСОБА_1 , 1981 р.н. зі складом родини 3 особи, у тому числі він, в постійне користування з подальшим знаттям з квартирного обліку військової частини НОМЕР_2 .

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Третя особа правом на подання пояснень по справі не скористалась.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Відповідно до витягу з протоколу № 3 засідання житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.03.2025 року вирішено клопотати перед Центральною житлово-побутовою комісією Головного управління Національної гвардії України щодо питання розподілу позивачу в постійне користування квартири у АДРЕСА_2 , з подальшим зняттям з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_2 .

В подальшому, рішенням житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке оформлене протоколом № 7 від 03.06.2025 року, скасовано рішення житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.03.2025 №3.

У вказаному рішенні зазначено, що на виконання вимог листа управління розквартирування і капітального будівництва департаменту логістики Головного управління Національної гвардії України від 20.05.2025 № 27/11/1/5-1397 ДСКУ/11 щодо порушення вимог абзацу чотири пункту 1 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей при розподілі житла житлово - побутова комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 вважає необхідним відмінити рішенння від 03.03.2025 №3 про розподіл двокімнатної квартири АДРЕСА_3 штаб-сержанту запасу ОСОБА_1 , 1981 р.н. зі складом родини 3 особи. Вказано, що при розгляді документів було з`ясовано, що батько дружини отримав трикімнатну квартиру для постійного користування для всіх членів родини житловою площею 43.8 кв.м, загальною площею 75,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 .

Вважаючи протиправним оскаржуване рішення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Згідно п.2.6 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень затвердженої наказом МВС України від 28.07.2007 №278 (далі - Інструкція №278) службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям за місцем проходження ними військової служби за клопотанням командира військової частини та рішенням житлово-побутової комісії частини, яке погоджується центральною житлово-побутовою комісією Головного управління Національної гвардії України.

Відповідно до п.4.4 Інструкції №278 рішення житлово-побутової комісії військової частини розглядається і затверджується центральною житлово-побутовою комісією Головного управління Національної гвардії України.

Відповідно до витягу з протоколу № 3 засідання житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.03.2025 року вирішено клопотати перед Центральною житлово-побутовою комісією Головного управління Національної гвардії України щодо питання розподілу позивачу в постійне користування квартири у АДРЕСА_2 , з подальшим зняттям з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_2 .

В подальшому, рішенням житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке оформлене протоколом № 7 від 03.06.2025 року скасовано рішення житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.03.2025 №3.

У вказаному рішенні зазначено, що на виконання вимог листа управління розквартирування і капітального будівництва департаменту логістики Головного управління Національної гвардії України від 20.05.2025 № 27/11/1/5-1397 ДСКУ/11 щодо порушення вимог абзацу чотири пункту 1 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей при розподілі житла житлово - побутова комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 вважає необхідним відмінити рішений від 03.03.2025 №3 про розподіл двокімнатної квартири АДРЕСА_3 штаб-сержанту запасу ОСОБА_1 , 1981 р.н. зі складом родини 3 особи. Вказано, що при розгляді документів було з`ясовано, що батько дружини отримав трикімнатну квартиру для постійного користування для всіх членів родини житловою площею 43,8 кв.м, загальною площею 75,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно п.4.10 Інструкції №278 житлово-побутова комісія може переглянути своє рішення про надання житлових приміщень до видачі ордерів, якщо з`ясуються обставини, які не були раніше відомі і могли вплинути на зазначене рішення.

Отже, у разі з`ясування обставин, які не були раніше відомі і могли вплинути на рішення житлово-побутова комісія може переглянути своє рішення.

Так, в якості підстави для прийняття оскаржуваного у даній справі рішення зазначено, що батько дружини отримав трикімнатну квартиру для постійного користування для всіх членів родини житловою площею 43,8 кв.м, загальною площею 75,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 .

При цьому, у вказаному рішенні в якості членів родини ОСОБА_1 зазначено дружину ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 , а не батька дружини.

Тобто, зміст оскаржуваного рішення не відповідає змісту підстав для прийняття такого рішення, а тому висновки такого рішення суперечать встановленим обставинам.

Також, оскаржуване рішення містить посилання на встановлення порушення вимог абзацу чотири пункту 1 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Так, за приписами абзацу чотири пункту 1 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Отже, жилі приміщення надаються військовослужбовцям та членам їх сімей один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

При цьому, відповідач, зазначаючи в оскаржуваному рішенні, що батько дружини отримав трикімнатну квартиру для постійного користування для всіх членів родини, не вказав членів родини батька дружини та не вказав використання ними права на безоплатну приватизацію житла.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, оскаржуване у даній рішення прийнято необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Таким чином, рішення житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), яке оформлене пунктом 1.2 протоколу № 7 від 03.06.2025 року про скасування рішення житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке оформлене пунктом 2.5 протоколу № 3 від 03.03.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, позивач просив суд зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), в особі житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернутись до центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України щодо питання розподілу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 штаб-сержанту запасу ОСОБА_1 , 1981 р.н. зі складом родини 3 особи, у тому числі він, в постійне користування з подальшим знаттям з квартирного обліку військової частини НОМЕР_2 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17 зробила висновок про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Тобто, належність у спрощеному розумінні означає відповідність законодавству.

Обрання позивачем при зверненні до суду неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому, обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права також має призводити до відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2023 у справі №398/1796/20).

Верховний Суд у постанові від 27.03.2023 по справі №990/171/22 наголошував, що відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд зазначає, що належним відновленням порушених прав позивача є відновлення становища особи, яке існувало до такого порушення прав.

У даному рішенні суд прийшов до висновку про скасування рішення житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), яке оформлене пунктом 1.2 протоколу № 7 від 03.06.2025 року про скасування рішення житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке оформлене пунктом 2.5 протоколу № 3 від 03.03.2025 року.

Тобто, після набрання законної сили даним рішенням суду, стан позивача відновиться до попереднього, як особи щодо якої вирішено клопотати перед Центральною житлово-побутовою комісією Головного управління Національної гвардії України щодо питання розподілу позивачу в постійне користування квартири у АДРЕСА_2 , з подальшим зняттям з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_2 .

За таких обставин, зобов`язання відповідача повторно звернутись до центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України щодо питання розподілу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 штаб-сержанту запасу ОСОБА_1 , 1981 р.н. зі складом родини 3 особи, у тому числі він, в постійне користування з подальшим знаттям з квартирного обліку військової частини НОМЕР_2 , є неналежним способом захисту прав позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог зобов`язального характеру.

Щодо інших посилань сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач у позовній заяві зазначив, що для вирішення даної справи по суті, позивачем попередньо понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 гривень.

При цьому, до суду не було надано документів на підтвердження надання послуг, понесених витрат на правничу допомогу, з яких встановлюється обсяг наданих послуг та визначається розмір витрат на правничу допомогу (договору, рахунків, актів тощо).

З огляду на викладене, суд не вирішує питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_7 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), яке оформлене пунктом 1.2 протоколу № 7 від 03.06.2025 року про скасування рішення житлово-побутової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке оформлене пунктом 2.5 протоколу № 3 від 03.03.2025 року про розподіл двокімнатної квартири АДРЕСА_1 штаб-сержанту запасу ОСОБА_1 , 1981 р.н. зі складом родини 3 особи.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.