Справа № 300/1652/25
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" грудня 2025 р. справа № 300/1652/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення певних дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення в період з 01.01.2024 по 20.01.2025, грошової допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024-2025 роки та відповідних доплат як по щомісячному грошовому забезпеченню так і по відповідних винагородах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з липня 2024 року по 20.01.2025, з розрахунку 100 000 грн. на місяць;
- зобов`язати відповідача провести позивачу нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024-2025 роки, грошової допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України за № 168 від 28.02.2022 за період за період з липня 2024 року по 20.01.2025, з розрахунку 100000 грн. на місяць.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 в період з 01.01.2024 по 20.01.2025 проходив військову службу в військової частини НОМЕР_1 . Однак, при звільненні позивачу невиплачено грошового забезпечення в період з 01.01.2024 по 20.01.2025, грошової допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024-2025 роки та відповідних доплат як по щомісячному грошовому забезпеченню так і по відповідних винагородах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за період з липня 2024 року по 20.01.2025, з розрахунку 100 000 грн. на місяць. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, та такою, що порушує встановлене статтею 43 Конституції України право позивача на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 263 КАС України (а.с.7-8).
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2025 для розгляду матеріалів позову визначено суддю Кафарського В.В.
На підставі пункту 4 частини 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддею Кафарським В.В. заявлено самовідвід від участі в розгляді та вирішені цієї справи.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 заяву від 14.05.2025 про самовідвід судді Кафарського В.В. по справі № 300/1652/25 задоволено, відведено суддю Кафарського В.В. від розгляду адміністративної справи № 300/1652/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення певних дій. Матеріали адміністративної справи № 300/1652/25 передано до канцелярії Івано-Франківського окружного адміністративного суду для повторного розподілу автоматизованою системою документообігу справи між суддями (а.с.15-17).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2025, справу розподіллено судді Панікару І.В.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 прийнято до провадження адміністративну справу № 300/1652/25. Розгляд справи розпочато з початку за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін (а.с.21).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 13.06.2025, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Зокрема, вказав на те, що військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату. Звернуто увагу суду, що позивач грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік не отримував, рапорт до військової частини НОМЕР_1 не надходив, грошова допомога на оздоровлення за 2025 рік отримав, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.02.2025 № 39 при звільнення з військової служби. Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 - 2025 роки зазначено, що позивач такої не отримував, оскільки у військової частини НОМЕР_1 відсутні рапорти на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Окрім того, зазначено, що позивачу було виплачено згідно довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення за період 01/2024 12/24 за шість календарних днів в період з 11.05.2024 по 16.05.2024, з розрахунку 100000 гривень на місяць на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, згідно рапорту командира механізованої роти військової частини НОМЕР_1 № 2970 від 03.06.2024, бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 16/379/2024 від 01.05.2024, бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 17/379/2024 від 11.05.2024 (а.с.26-28).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.02.2025 за № 39 солдата ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом «г» пункту другого частини четвертої (за сімейними обставинами) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 (а.с.4).
Змістом спірних правовідносин сторона позивача вказує про невиплату грошового забезпечення в період з 01.01.2024 по 20.01.2025, грошової допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024-2025 роки та відповідних доплат як по щомісячному грошовому забезпеченню так і по відповідних винагородах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з липня 2024 року по 20.01.2025, з розрахунку 100 000 грн. на місяць, внаслідок чого, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 3 статті 24 Закону № 2232-ХІІ визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Стаття 40 Закону № 2232-XII визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-XII), який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно зі статтею 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону № 2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з положенням частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 7 розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 14 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Згідно пунктом 1 розділу ХХХІ Порядку № 260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується, зокрема військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.
Відповідно до пунктів 3-6 розділу ХХХІ Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), накази про звільнення яких підписано минулого року, але які не виключені зі списків військової частини, відпустка за період служби в поточному році не надається і грошове забезпечення за час такої відпустки не виплачується.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.
Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення № 1153/2008, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин),
Згідно пунктами 6, 7 розділу І Положення № 1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Відповідно до пункту 12 розділу І Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Відповідно до пункту 242 розділу XII Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Представником відповідача до матеріалів справи долучено довідку про нарахування та утримання грошового забезпечення за період з 01/2025 по 05/2025, відповідно до якої позивачу нараховано та виплачено такі складові грошового забезпечення (зворотна сторона а.с.30-31):
- одноразову грошову допомогу прим звільненні у розмірі 8223,10 грн.
Представник відповідача стверджував, що грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань 2024 - 2025 роки, передбачена пунктом 24 у відповідності до розділу ХХIV наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» позивачу не виплачувались, оскільки необхідний для їх нарахування пакет документів до в/ч НОМЕР_1 не надходив.
Отже, в ході розгляду справи судом встановлено, що позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення, яке відповідає сумам, визначеним у витязі з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 39 від 07.02.2025, а саме грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України за №168 від 28.02.2022 за період пропорційний дням участі з розрахунку 100000 грн. на місяць, що не спростовано позивачем.
Окрім того, суд зазначає, що стороною позивача не оскаржуються самі суми виплат, а тільки сам факт не отримання їх.
Щодо обчислення і виплати розміру матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, суд керується такими підставами та мотивами.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі по тексту - Постанова № 704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, серед іншого, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 1 розділу XXIV Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 7 розділу XXIV Порядку № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
За правилом підпункту 9 пункту 1 розділу XXIV Порядку № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
З огляду на викладені норми, приводом для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є виключно рапорт військовослужбовця, а умовами проведення означеного платежу є окреме рішення Міністра оборони України та фізична наявність видатків на асигнування у кошторисі Міністерства оборони України.
Крім того, відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 09.01.2025 № 156/уд матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав: інвалідність військовослужбовця внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон, інтерновані в нейтральні держави чи зниклі безвісти (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно); Внаслідок події, яка настала у 2025 році або у грудні 2024 року, а саме: смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця; народження дитини (або усиновлення); порушення стану здоров`я військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, гепатит В, С; перебування військовослужбовця понад 30 днів поспіль на лікуванні, реабілітації чи у відпустці для лікування у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) або захворюванням, які пов`язані із захистом Батьківщини та потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки, ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування; перебування військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця на лікуванні онкологічного захворювання, що потребує хірургічного лікування, променевої та (або) хіміотерапії, незалежно від року встановлення діагнозу; поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану; поранення (тяжкі травми, каліцтва) дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця, пов`язаного з військовою агресією російської федерації проти України.
Щодо виплати грошової допомоги для оздоровлення, яка встановлена розділом XXIII Порядку № 260, то пунктами 1 та 2 якого передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
Відтак, грошова допомога для оздоровлення належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення та надається військовослужбовцям, які набули право на отримання щорічної основної відпустки, на підставі наказу командира військової частини.
При цьому грошова допомога на оздоровлення може надаватися військовослужбовцю без вибуття у відпустку. Саме в такому випадку грошова допомога на оздоровлення надається за рапортом військовослужбовця протягом поточного року.
Приписи норм Порядку № 260 враховані судом під час вирішення даного спору для з`ясування суттєвих/істотних відмінностей у процедурі призначення виплат в аспекті набуття військовослужбовцем суб`єктивного права на одержання грошової виплати і засвідчили, що обов`язковою передумовою для виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань є подія подання військовослужбовцем письмового рапорту.
Відтак, відсутність означеного письмового рапорту безумовно спричиняє відсутність підстав для виплати військовослужбовцю допомоги на вирішення соціально-побутових питань.
У свою чергу, як встановлено з відзиву на позовну заяву, позивач мав право на щорічну відпустку за 2024 рік та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024-2025 роки, однак, рапорту про надання щорічної відпустки, рапорту на виплату додаткової грошової допомоги за 2024 рік та рапорту на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024-2025 роки на реєстрацію не надходили, у зв`язку із чим наказів командира військової частини НОМЕР_1 на виплату додаткової грошової допомоги за 2024 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024-2025 роки не видавався.
Зокрема, у витязі з наказу про звільнення від 07.02.2025 № 39 зазначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань позивач не отримував, що підтверджено у позові.
У відзиві на позов відповідач зазначив, що відповідний пакет документів для вирішення питання про нарахування позивачу допомоги для вирішення соціально-побутових питань до військової частини НОМЕР_1 не надходив. Протилежного позивачем не доведено.
Оскільки позивачем до матеріалів справи не подано доказів існування рапортів за командою про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та виплату додаткової грошової допомоги за 2024 рік, то суд з викладених вище міркувань стосовно умов призначення цього платежу (обов`язковою передумовою якого є подання військовослужбовцем рапорту) вважає, що у відповідача не виникло обов`язку проводити на користь заявника виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та виплату додаткової грошової допомоги за 2024 рік.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірності своїх дій.
Констатуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024-2025 роки, грошової допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України за № 168 від 28.02.2022 за період за період з липня 2024 року по 20.01.2025, з розрахунку 100000 грн. на місяць та як наслідок зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити позивачу таку допомогу.
З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд не вбачає.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.