Справа № 140/3540/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа №140/3540/23

адміністративне провадження № К/990/32304/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,

суддів: Білак М.В., Железного І. В.,

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року (головуючий суддя Костюкевич С.Ф.,) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року (головуючий суддя Улицький В. З., судді: Затолочний В.С., Кузьмич С.М.).

І. Суть спору

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, передбаченої абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 16 календарних років військової служби;

-визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення остаточного розрахунку при звільненні її з військової служби та зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період із 17.12.2022 по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців із одночасною компенсацією нарахованої суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що згідно наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 14.12.2022 №994-ОС її звільнено з військової служби в запас за підпунктом "г" (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу): один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Вказала, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1000-ос "Про особовий склад" з 16.12.2022 виключена зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знята зі всіх видів забезпечення. Загальна вислуга років позивача на момент звільнення склала 28 років 06 місяців 07 днів (календарна військова - 16 років 03 місяці 04 дні; пільгова - 09 років 00 місяців 05 днів).

Зазначила, що 06.01.2023 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про вжиття заходів щодо нарахування та виплату їй одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, розмір та порядок виплати якої визначений абзацом 2 частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", проте, листом відповідача від 13.01.2023 № 11/Р-10-14 отримала відмову, оскільки при звільненні за підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" відсутні підстави для виплати їй зазначеної допомоги.

Позивачка не погоджується з такою бездіяльністю відповідача та зазначає, що вона як військовослужбовець, що звільнена з військової служби за наявності вислуги понад 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

ОСОБА_1 наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону №994-ОС від 14.12.2022 звільнена з військової служби в запас за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу): один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

16.12.2022 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1000-ос "Про особовий склад" виключена зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знята зі всіх видів забезпечення.

Відповідно до вказаного наказу вислуга років позивача станом на 16.12.2022 становить: календарна військова - 16 років 03 місяці 04 дні; пільгова - 09 років 00 місяців 05 днів; всього - 28 років 06 місяців 07 днів.

Також із даного наказу вбачається, що ОСОБА_1 не виплачена одноразова грошова допомога яка виплачується при звільненні з військової служби.

06.01.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила видати наказ про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

Листом від 13.01.2023 № 11/Р-10-14 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки розмір допомоги при звільненні за підставами згідно підпункту "г" пункту 3 частини 5 статі 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не визначений.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач звернулась до суду з даним позовом.

ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи такі судові рішення по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказали, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, що звільнена з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), тобто з підстави передбаченої підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за наявності вислуги років - 28 років 06 місяців 07 днів (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Натомість, суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" не передбачено таку сімейну обставину або іншу поважну причину як "один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років", зазначивши, що пункт 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" було доповнено підпунктом "г" згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" № 2169-IX від 01.04.2022, відтак Закон України має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

25 вересня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 04 грудня 2025 року (у зв`язку з обранням судді Губської О. А. до Великої Палати Верховного Суду) визначено склад суду: Мацедонська В.Е. (головуючий суддя), Білак М. В., Желєзний І. В.

V. Касаційне оскарження

У касаційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Касаційне провадження у цій справі відкрито на підстав пункту 3 частини четвертої статі 328 КАС України.

Так, скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у взаємозв`язку із пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Крім того заявник, посилаючись на підпункти "а" та "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове для нього значення.

Скаржник у касаційній скарзі стверджує, що позивачка звільнилась з військової служби та в наказі про звільнення вказано саме, через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу): один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину(дітей) віком до 18 років. Пункт 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Проте, представник відповідача вказує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" не передбачено таку сімейну обставину або іншу поважну причину як "один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років».

За таких обставин, на думку скаржника ОСОБА_1 не набула права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, а суди попередніх інстанцій, при вирішенні цього спору порушили норми матеріального права, задовольняючи частково позовні вимоги.

Представником позивача подано відзив на касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , в якій зазначено, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, що звільнена з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), тобто з підстави передбаченої підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за наявності 10 і більше років вислуги, має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відтак, просив залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити таке.

Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 3 частини четвертої статі 328 КАС України.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою військовослужбовцю одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Касаційне провадження у цій справі відкрито у зв`язку з відсутністю правового висновку застосування абзацу 2 пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

На час відкриття касаційного провадження у цій справі такого правового висновку не було сформовано, проте у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 140/1143/23 Верховним Судом викладено правовий висновок щодо застосування пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) у взаємозв`язку з пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) № 2232-XII (у редакції, яка діяла на дату звільнення позивачки у спірних правовідносинах).

У подальшому такі висновки були підтримані та застосовані Верховним Судом у постановах від 02 травня 2024 року у справі № 280/7090/22, від 30 травня 2024 року у справі №520/3474/23, від 13 червня 2024 року у справі № 380/14051/23, від 17 жовтня 2024 року у справі № 420/26319/23.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Частиною першою статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Пункт 3 частини п`ятої цієї статті передбачає підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення мобілізації.

Законом України від 01 квітня 2022 року № 2169-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян", який набрав чинності з 13 квітня 2022 року, підпункт "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ викладено в такій редакції:

через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): зокрема, один з подружжя, обоє з яких проходять військову строкову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, яка діяла на дату звільнення позивача з військової служби) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Кабінет Міністрів України постановою від 12 червня 2013 року № 413 затвердив Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до Постанови № 413 військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

У справі № 140/1143/23 Верховний Суд, аналізуючи положення пункту 2 (абзаци перший, другий) статті 15 Закону № 2011-ХІІ у взаємозв`язку із підпунктом "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ зауважив на тому, що стаття 26 Закону № 2232-ХІІ пов`язує підстави для звільнення з військової служби з видами військової служби (частина шоста статті 2 Закону №2232-ХІІ) та умовами (періодами) її проходження.

Позаяк для цілей звільнення з військової служби стаття 26 Закону №2232-ХІІ чітко відокремлює підстави для звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану від підстав для звільнення військовослужбовців зі служби під час дії особливого періоду, то є достатні підстави вважати, що й виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються зі служби, має зв`язок (залежність) як з нормативною підставою, за якою звільнений військовослужбовець, так і з умовами (обставинами), за яких військовослужбовець реалізував своє право на звільнення зі служби.

Так, Верховний Суд у справі № 140/1143/23 дійшов висновку, що звільнення позивачки через "сімейні обставини" (тобто коли "один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років"; абзац десятий підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ) не підпадає під дію абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ.

У цьому аспекті суд касаційної інстанції зауважив, що текстуальний виклад тих норм статті 26 Закону № 2232-ХІІ, які передбачають можливість звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, є бланкетним, адже в них подається посилання на підзаконний нормативний акт Кабінету Міністрів України (Постанову № 413), в якому мають бути визначені ті умови (причини, обставини), за яких військовослужбовець може реалізувати своє право на звільнення зі служби.

Зокрема, підстава для звільнення зі служби, про яку йде мова, передбачена: у підпункті "в" пункту 3 частини другої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, у підпункті "ґ" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, у підпункті "ґ" пункту 1 частини шостої статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Прикметно те, що звільнення з цих підстав з військової служби не пов`язується з особливим періодом та/або воєнним станом (що має пояснення, коли зіставити ці підстави з датою ухвалення Постанови № 413, а також редакцією абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII, яка діяла на дату звільнення позивачки у справі № 140/1143/23 - 26 серпня 2022 року).

Інша ситуація з підставами для звільнення з військової служби через "сімейні обставини або інші поважні причини", які передбачені, зокрема, у підпункті "г" пункту 1, підпункті "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, у підпункті "ґ" пункту 2, підпункті "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, у підпункті "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону № 2232-ХІІ і які якраз стосуються особливого періоду та воєнного стану. Як можна побачити, текстуальний виклад цих нормативних підстав в названій статті Закону не має посилання на акт Кабінету Міністрів України чи інший нормативний (підзаконний) акт, який містив би "частину" норми, якої бракує [в законі]; натомість "сімейні обставини або інші поважні причини", які дозволяють військовослужбовцеві звільнитися з військової служби під час дії особливого періоду або під час дії воєнного стану, визначені (в цій частині) безпосередньо у тексті Закону.

З уваги на такий спосіб викладу юридичної норми у перелічених [у цьому абзаці постанови] структурних частинах статті 26 Закону № 2232-ХІІ колегія суддів виснувала, що не було приводу в цій частині для застосування Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, які затверджені Постановою № 413, як, власне, ("бланкетної") умови для звільнення зі служби (зокрема, відповідно до підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ), а звідси - для застосування частини другої пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII (у редакції, яка діла на дату звільнення з військової служби) в цілях виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби (яка якраз пов`язувалася з підставами, визначеними у згаданій Постанові №413).

Повертаючись до обставин цієї справи зазначимо, що позивач звільнений з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ через сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу у разі, коли один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Тож правове регулювання спірних правовідносин у цій справі відповідає правовому регулюванню правовідносин у справі № 140/1143/23, висновки у якій підлягають врахуванню до обставин цієї справи.

За позицією Верховного Суду у справі № 140/1143/23 норми Закону № 2232-ХІІ (стаття 26) визначають можливість звільнення військовослужбовців з військової служби як через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, так і через сімейні або інші поважні причини, перелік яких визначено самим Законом № 2232-ХІІ.

При цьому, положення абзацу 2 частини другої статті 15 Закону № 2011-XII передбачають нарахування і виплату одноразової грошової допомоги, якщо звільнення відбулось через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, оскільки ОСОБА_1 звільнена з військової служби з підстави, яка передбачена Законом № 2232-ХІІ, а не з підстав, передбачених Постановою № 413, то на неї не розповсюджуються положення пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII в частині виплати одноразової грошової допомоги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач, як військовослужбовець, яка фактично звільнена з військової служби "через сімейні обставини" (у разі, коли один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом 2 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII.

Проте Верховний Суд зауважує, що суди попередніх інстанцій не проаналізували положення пункту другого статті 15 Закону № 2011-XII, частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, приписів Переліку № 413 та дійшли помилкового висновку по суті вирішення справи, оскільки не врахували, що позивач звільнена з військової служби з підстав, які передбачені Законом №2232-ХІІ, а не з підстав, передбачених Переліком № 413, а тому на неї не розповсюджуються положення частини другої статті 15 Закону № 2011-XII в частині виплати одноразової грошової допомоги.

Таким чином, протилежний висновок судів попередніх інстанцій у цій справі не відповідає вказаним висновкам Верховного Суду та спростовується викладеними нормами чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Доводи касаційної скарги відповідача, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень.

Згідно з частинами першою, третьою статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відтак, підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій у повному обсязі встановили обставини справи, але допустили неправильне застосування норм матеріального права, а саме: пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII, частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, приписів Постанови № 413, що призвело до ухвалення незаконних рішень.

За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень в оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 355-356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В іншій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді М. В. Білак

І. В. Желєзний