Справа № 620/9815/25
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року Чернігів Справа № 620/9815/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення в частині,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач) про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 521 від 14.05.2025 «Про результати проведення службового розслідування» в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності шляхом стягнення нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_2 в розмірі 371061,28 грн.

Мотивуючи позов зазначає, що спірний наказ командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 521 від 14.05.2025 «Про результати проведення службового розслідування» в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності шляхом стягнення нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_2 , на думку позивача, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки стосується одного і того ж правопорушення, а в силу ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

10.09.2025 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач, військова частина НОМЕР_1 , подала відзив на позов, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки після скасування судовим рішенням від 12.08.2024 у справі № 620/7283/24 п.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 739 від 28.11.2023 «Про результати проведення службового розслідування», відповідачем з урахуванням позиції суду повторно призначено та проведено службове розслідування за результатами якого прийнято наказ № 521 від 14.05.2025 «Про результати проведення службового розслідування» та позивача притягнуто до матеріальної відповідальності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 28.05.2021 № 170 дск на базі військової частини НОМЕР_1 було створено зведений підрозділ технічного забезпечення у складі, зокрема, управління: командир зведеного підрозділу технічного забезпечення заступника командира батальйону з озброєння батальйону забезпечення навчального процесу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 ; відділення ремонту бронетанкової техніки: майстер відділення ремонту бронетанкової техніки механіка-водія-кранівника евакуаційного відділення ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 ; господарче відділення: командир господарчого відділення начальник їдальні-начальника сховища складів взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 молодшого сержанта ОСОБА_3 .

На підставі рапорту майора ОСОБА_4 від 18.10.2023 (вх. № 245 від 19.10.2023) наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2023 № 20809 наказано провести службове розслідування стосовно самовільного залишення місця несення служби військовослужбовцем військової служби за контрактом механіком-водієм-кранівником евакуаційного відділення ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_2 .

За результатами службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 28.11.2023 № 739, яким у п. 5 наказано, зокрема, командиру військової частин НОМЕР_1 внести до книги-обліку нестач за 2023 рік військової частими НОМЕР_1 в сумі 397234,28 гривень ( триста дев`яносто сім тисяч двісті тридцять чотири гривні двадцять вісім копійок) та внести до книги обліку грошових стягнень і нарахувань вищевказану суму і віднести її на військовослужбовця військової служби за контрактом майора ОСОБА_1 та здійснити щомісячне відрахування.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі № 620/7283/24, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано пункт 5 наказу військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 739 від 28.11.2023 року "Про результати проведення службового розслідування" в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності шляхом стягнення нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_2 в розмірі 347693,72 грн. (триста сорок сім тисяч шістсот дев`яносто три грн. сімдесят дві коп.).

При цьому вказаним судовим рішенням встановлено, що поза межами службового розслідування залишений той факт, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.09.2023 № 263 військовослужбовець військової служби за контрактом механік-водій-кранівник евакуаційного відділення ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 прибув до військової частини НОМЕР_1 з відрядження оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 07.07.2023, однак за висновками службового розслідування ОСОБА_2 з 01.09.2022 по 12.11.2022 та з 13.11.2022 по 17.10.2023 самовільно залишав військову частину. Водночас, надаючи оцінку зазначеним в акті службового розслідування висновкам, суд зазначає, що службовим розслідуванням не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій військовослужбовця, тобто позивача. Також, службовим розслідуванням не було встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування та виконанням позивачем обов`язків військової служби, вини військовослужбовця. Матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків у сумі 397234,28 грн. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про протиправність висновків військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності через те, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню.

14.05.2025 відповідачем видано наказ № 521 «Про результати проведення службового розслідування», яким, відповідно до статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ, заступника командира батальйону забезпечення навчального процесу з озброєння військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму 371061, 28 грн. - згідно довідки про доходи солдата ОСОБА_2 №854 від 17.04.2025. Як на підставу проведення службового розслідування відповідач посилається на вимоги статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/3137, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2025 №1278 «Про призначенім службового розслідування», наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2025 №1399 «Про продовження строку проведення службового розслідування» -, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2025 №1639 «Про продовження строку проведення службового розслідування» та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2025 №1818 «Про продовження строку проведення службового розслідування», за фактом самовільного залишення військової частини механіком-водієм-кранівником евакуаційного відділення ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_2 ..

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся за їх захистом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі - Статут), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідальність військовослужбовців закріплюється статтями 26, 27 Статуту, відповідно до яких, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Частинами першою та другою статті 3 Закону № 160-IX встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Статтею 8 Закону № 160-IX визначено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника). Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць. Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань. За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, а тому суд вважає, що відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою.

Таким чином, для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі № 620/7283/24, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано пункт 5 наказу військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 739 від 28.11.2023 року "Про результати проведення службового розслідування" в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності шляхом стягнення нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_2 в розмірі 347693,72 грн. (триста сорок сім тисяч шістсот дев`яносто три грн. сімдесят дві коп.).

При цьому вказаним судовим рішенням встановлено, що поза межами службового розслідування залишений той факт, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.09.2023 № 263 військовослужбовець військової служби за контрактом механік-водій-кранівник евакуаційного відділення ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 прибув до військової частини НОМЕР_1 з відрядження оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 07.07.2023, однак за висновками службового розслідування ОСОБА_2 з 01.09.2022 по 12.11.2022 та з 13.11.2022 по 17.10.2023 самовільно залишав військову частину. Водночас, надаючи оцінку зазначеним в акті службового розслідування висновкам, суд зазначає, що службовим розслідуванням також не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій військовослужбовця, тобто позивача. Також, службовим розслідуванням не було встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування та виконанням позивачем обов`язків військової служби, вини військовослужбовця. Матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків у сумі 397234,28 грн. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про протиправність висновків військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності через те, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі № 620/7283/24, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано пункт 5 наказу військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 739 від 28.11.2023 року "Про результати проведення службового розслідування" в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності шляхом стягнення нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_2 в розмірі 347693,72 грн., то суд дійшов висновку, що обставини, а саме: недоведенність відповідачем належними доказами (за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 ) протиправної поведінки ОСОБА_1 , наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню, встановлені у цій справі, не потребують доказування.

Отже, суд у справі № 620/7283/24 встановив, що факт протиправної поведінки ОСОБА_1 є недоведеним.

У даній справі як на підставу призначення службового розслідування та видачі оскаржуваного наказу у спірній частині відповідач посилається на факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 та врахування висновків суду, викладених у судових рішеннях у справі № 620/7283/24.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що якщо події (фабули) двох правопорушень повністю ідентичні, то особу не можна карати двічі за це порушення, навіть якщо йдеться про різні види відповідальності, якщо вони стосуються одного й того самого діяння.

Тобто в силу положень статті 61 Конституції України, враховуючи тотожність фабул правопорушення, позивач не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності.

Отже, оскаржуваним у цій справі наказом (п. 2) позивача притягнуто до відповідальності за одне й те саме порушення, за яке його 28.11.2023 (дата наказу № 739) вже притягнуто до відповідальності, що заборонено статтею 61 Конституції України.

Щодо посилань відповідача як на підставу призначення службового розслідування за наслідками якого видано спірний наказ на врахування висновків суду у справі № 620/7283/24, то суд зазначає, що резолютивна частина вказаного судового рішення не містить зобов`язального характеру, а саме щодо повторного проведення службового розслідування. Крім того, статтею 3 Закону № 160-IX також не передбачено такої підстави для проведення службового розслідування.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити повністю.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 42000,00 грн на підтвердження яких позивачем надані відповідні документи (а.с.10-13), суд зазначає таке, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частин першої та другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд звертає увагу, що доводи й позиція сторін протягом усього часу розгляду справи не змінювалась, справа № 620/9815/25 віднесена судом до справ незначної складності.

Отже, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Враховуючи викладене, вказані обставини свідчать, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, тому суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Підстави для розподілу судових витрат задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 521 від 14.05.2025 Про результати проведення службового розслідування в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності шляхом стягнення нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_2 в розмірі 371061,28 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 09 грудня 2025 року.

Суддя І.І. Соломко