Справа № 300/7159/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 грудня 2025 року

м. Київ

справа №300/7159/24

адміністративне провадження № К/990/44343/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л. О., Соколова В. М.,

перевіривши касаційну скаргу Захаріїва Богдана Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі № 300/7159/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування наказів про призов на військову службу під час мобілізації і відправлення до військової частини, про зарахування до списків особового складу та призначення на посаду, відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації і відправлення в складі команди до в/ч НОМЕР_1 із подальшим зняттям з військового обліку;

- визнати протиправним і скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13 вересня 2024 року в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації і відправлення в складі команди до в/ч НОМЕР_1 із подальшим зняттям з військового обліку;

- визнати протиправним і скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 13 вересня 2024 року щодо зарахування позивача до списків особового складу та призначення на посаду старшого навідника міномета;

- відшкодувати за рахунок держави моральну шкоду в розмірі 710 000,00 грн, заподіяну позивачу незаконними діями та незаконним рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування наказів про призов на військову службу під час мобілізації і відправлення до військової частини, про зарахування до списків особового складу та призначення на посаду, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відмовлено.

05 червня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просив скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року з ухваленням нового рішення суду про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, повернуто особі, яка її подала.

05 серпня 2025 року до Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просив скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року з ухваленням нового рішення суду про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року в справі № 300/7159/24 залишено без руху. Установлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання: клопотання із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини; уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

В подальшому, Верховний Суд ухвалою від 29 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, повернув на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169, частини другої статті 332 КАС України.

29 жовтня 2025 року до Верховного Суду надійшла втретє касаційна скарга представника позивача, в якій останній просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Верховний Суд ухвалою від 18 листопада 2025 року визнав неповажними, зазначені Захаріївим Богданом Дмитровичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 , підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Касаційну скаргу Захаріїва Богдана Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі № 300/7159/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування наказів про призов на військову службу під час мобілізації і відправлення до військової частини, про зарахування до списків особового складу та призначення на посаду, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, - залишив без руху.

Установив скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання: клопотання із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини; уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також зазначення виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України; надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Роз`яснив, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в частині надання клопотання про поновлення строку у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. Також роз`яснив, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в частині надання касаційної скарги у нові редакції касаційну скаргу буде повернуто.

01 грудня 2025 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 18 листопада 2025 року про залишення касаційної скарги без руху, надійшла касаційна скарга (уточнена редакція). Також представником скаржника заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Перевіривши матеріали касаційної скарги (уточнена редакція), Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень представник скаржника в касаційній скарзі (уточнена редакція) зазначає пункти 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктами 2 та 4 частини другої статті 353 КАС України.

Покликаючись на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України автор касаційної скарги указує на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування норми пункту 1-5 додатку 4 (порядку розподілу поповнення, яке прибуло до військової частини) до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертає увагу, що вказана підстава, визначена пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Норми, на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування яких посилається представник скаржника, є загальними та регулюють порядок віддання й виконання наказів.

Водночас необхідно враховувати, що вирішуючи такі спори, суди застосовують положення статей в залежності від обставин, установлених у кожній конкретній справі.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання протиправними дій відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації і відправлення в складі команди до Військової частини НОМЕР_1 , через що є відсутніми підстави для визнання протиправним наказу № 327 від 13 вересня 2024 року.

Разом з тим касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів стосовно необхідності висновку Верховного Суду щодо зазначених представником скаржника норм саме у цій справі, оскільки вирішуючи спір та задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій надали оцінку спірному рішенню на відповідність критеріям, визначеним статтею 2 КАС України.

Своєю чергою оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Суд зазначає, що доводи касаційної скарги в контексті наявності/відсутності передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстави переважно зводяться здебільшого до оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання представника скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною ним підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання представника скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Оскаржуючи судові рішення у справі, представник скаржника також посилається на пункт 2 частини другої статті 353 КАС України та зазначає, що суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, позбавивши права позивача участі в судовому процесі та можливості доказування, подання доказів, подання клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Аналізуючи положення процесуального закону Суд констатує, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України).

За відсутності імперативних вимог до порядку розгляду справи (спрощеного або загального) презюмується, що суд розглядає (усі) адміністративні справи за правилами спрощеного позовного провадження. Водночас, з урахуванням вимог, встановлених у частині третій статті 257 КАС, суд може прийняти рішення про розгляд певної справи (яку дозволено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження) за правилами загального позовного провадження.

Як слідує з ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року, суд першої інстанції дійшов висновку про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається представник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З матеріалів справи слідує, що учасники справи, отримавши ухвалу суду першої інстанції не зверталися до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи за правилами загального провадження із наведенням доводів про неможливість встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, в порядку спрощеного провадження. Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, учасники справи не ставили і перед апеляційним судом питання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку із розглядом цієї справи в порядку спрощеного провадження.

Окрім того, Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 08 квітня 2025 року призначив розгляд цієї справи у судовому засіданні, враховуючи необхідність забезпечення права на доступ до правосуддя, рівність учасників процесу перед законом і судом, з метою забезпечення своєчасного розгляду адміністративної справи.

Натомість, як слідує із постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у судове засідання учасники справи не з`явилися. Тож апеляційний суд в порядку частини другої статті 313 КАС України розглянув справу за відсутності учасників справи.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованим посилання представника скаржника на пункт 2 частини другої статті 353 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Щодо встановлення судами попередніх інстанцій обставин, що мають істотне значення на підставі недопустимих доказів, то надання судами неправильної оцінки, на думку скаржника, наявному у матеріалах справах доказу не є тотожним встановленню судом обставин на підставі недопустимого доказу. Недопустимим доказом в розумінні статті 74 КАС України є доказ, одержаний з порушенням закону, або доказ, яким не може бути підтверджена певна обставина. При цьому, Суд зауважує, що посилання скаржника на пункти 2 та 4 частини другої статті 353 КАС України не є самостійною підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі, за відсутності обґрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 КАС України.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання представника скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Згідно з ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року справу № 300/7159/24 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів констатує, що представником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд наголошує, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Отже, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі представником не наведено, а судом касаційної інстанції не встановлено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

Крім того, представником скаржника заявлено клопотання про поновлення строку, в обґрунтування якого зазначено, що перша редакція касаційної скарги подана у встановлений законом строк. Проте, Верховний Суд ухвалою від 25 червня 2025 року безпідставну повернув касаційну скаргу. В свою чергу, ухвалою Тисминецького районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2025 року у справі № 352/577/25 (копія додається) застосовано до позивача запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку із чим, скаржник з об`єктивних причин був позбавлений можливості ознайомитися із ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2025 року. При цьому, представнику було надано повноваження лише 29 жовтня 2025 року.

Оцінивши наведені представником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів зазначає наступне.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (частина третя статті 329 КАС України).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження віднесено до повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Для поновлення процесуальних строків суд зобов`язаний указати обґрунтовані та об`єктивні підстави, за яких пропущений строк підлягає поновленню. Водночас наявність таких підстав вимагає від суду аналізу дій заявника, які він, у розумні інтервали часу, мав вживати, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та перевірки доказів, які мають підтверджувати ці обставини.

Разом з тим, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень 29 квітня 2025 року Восьмим апеляційним адміністративним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження, а скаргу втретє подано 29 жовтня 2025 року, на виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху касаційну скаргу (нова редакція) - 02 грудня 2025 року.

Так, ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, повернуто особі, яка її подала.

05 серпня 2025 року до Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просив скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року з ухваленням нового рішення суду про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року в справі № 300/7159/24 залишено без руху. Установлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання: клопотання із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини; уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

В подальшому, Верховний Суд ухвалою від 29 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, повернув на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169, частини другої статті 332 КАС України.

Як встановлено судом з відомостей автоматизованої системи документообігу суду, копію ухвалу Верховного Суду від 29 вересня 2025 року доставлено до електронного кабінету позивача 29 вересня 2025 року о 23:04 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

В той же час, з втретє поданою касаційною скаргою представник скаржника звернувся лише 29 жовтня 2025 року, яку, як вже вказувалося, ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2025 року залишено без руху, зокрема, для усунення недоліків касаційної скарги в частині зазначення підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також зазначення виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

За змістом частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Суд звертає увагу представника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об?єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов?язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Верховний Суд звертає увагу представника, невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об?єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов?язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Верховний Суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, водночас зауважує, що таке право не є абсолютним. Зважаючи на значний пропуск строку на касаційне оскарження, клопотання представника про поновлення строку на касаційне оскарження не може вважатися обґрунтованим.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з цим, Верховний Суд вже надавав оцінку щодо заявлених скаржником підстав касаційного оскарження, проте позивачем, а в подальшому й представником так і не враховано зауваження, викладені Верховним Судом в ухвалах від 25 червня 2025 року, 21 серпня 2025 року, 29 вересня 2025 року, 18 листопада 2025 року, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування позивачем та його представником роз`яснень, які надавалися Верховним Судом, оскільки останніми подано ідентичні касаційні скарги щодо яких Верховним Судом вже надавалися роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктами 2 та 4 частини другої статті 353 КАС України. Окрім того, Верховний Суд указував, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, однак в уточненій касаційній скарзі так і не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Слід зазначити, що право у визначених законом випадках на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Такий підхід до визначення категорії поважності причин пропуску процесуального строку окреслено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 9901/546/19, у якій акцентувалась увага й на тому, що нормами статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Проаналізувавши вищенаведені приписи процесуального закону, Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що ними чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документу повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Верховний Суд в постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21, зважаючи на зміст норм процесуального права, якими врегульовано питання строків апеляційного оскарження та їх поновлення, вимоги до процедурних рішень суду апеляційної інстанції, ухвалених з цього питання, а також беручи до уваги продемонстровані національними судами та ЄСПЛ підходи до поновлення процесуальних строків, правові позиції Верховного Суду з цього приводу, вважав, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Висновок Верховного Суду у справі № 200/3692/21 є актуальним і щодо вирішення питання поновлення строків на касаційне оскарження.

Колегія суддів уважає за необхідне зазначити, що учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством, для належного виконання процесуальних обов`язків.

Зазначений підхід щодо застосування положень статті 44 КАС України відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 18 січня 2023 року у справі № 160/6211/21, від 14 лютого 2023 року у справі № 240/462/22 та від 20 квітня 2023 року у справі № 440/7433/21.

Згідно з усталеною практикою, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії ) (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") (Application no. 11681/85).

Усталеною є і практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Ураховуючи зазначене, зважаючи на те, що з моменту прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції до моменту подання втретє касаційної скарги пройшло шість місяців, доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження є необґрунтованими та не можуть бути визнані судом поважною причиною пропуску строку, встановленого КАС України.

Крім того, позивачем не продемонстровано добросовісного ставлення до реалізації ним права на касаційне оскарження оскільки, недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги так і не усунуті станом на момент повторного звернення з касаційною скаргою.

Суд звертає увагу, що подання скаржником тієї касаційної скарги, яку вже було повернуто Верховним Судом, свідчить про формальний підхід при реалізації ним права на касаційне оскарження.

Покликання представника про неможливість позивача ознайомитися із ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2025 року, оскільки до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою Тисминецького районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2025 року у справі № 352/577/25 є необґрунтованим, оскільки зі змісту указаної ухвали убачається, що до підозрюваного ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000245 від 07 листопада 2024 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 11 травня 2025 року.

Отож, строк дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_1 на підставі ухвали Тисминецького районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2025 року у справі № 352/577/25, закінчився 11 травня 2025 року, доказів продовження заходу забезпечення кримінального провадження стосовно скаржника, представником не надано.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для визнання, викладених представником у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження, причин пропуску такого строку поважними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що наведені представником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними, зазначені Захаріївим Богданом Дмитровичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 , підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Захаріїва Богдана Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі № 300/7159/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування наказів про призов на військову службу під час мобілізації і відправлення до військової частини, про зарахування до списків особового складу та призначення на посаду, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач суддіА.Г. Загороднюк Л. О. Єресько В.М. Соколов