Справа № 320/26281/24
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Київ справа №320/26281/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «НАТАЛКА» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство «НАТАЛКА» з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 11.01.2024 №23210410.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю податкового повідомлення рішення від 11.01.2024 №23210410, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 94445,89грн. за податковим зобов`язанням та 9444,59грн. застосованими штрафними санкціями.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі п.п. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п. 75.1 ст. 75, ст. 76 ПК України проведено камеральну перевірку уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) ПП «НАТАЛКА» за податковий (звітний) період рік 2023, за результатами якої 14.09.2023 складено акт №59606/Ж5/26-15-04-10-03/13717202 (далі по тексту Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено, що сума податкового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб, обчислена позивачем в уточнюючій податковій декларації з плати за землю за 2023 рік (реєстраційний №27643167 від 15.08.2023), є нижчою ніж визначено за результатами камеральної перевірки, а саме: позивачем за період січень липень 2023 року по податковій декларації №6887273 від 07.03.2023 задекларовано податок щомісяця у розмірі 13492,27грн., що разом складає 94445,89грн., а відповідно до уточнюючої декларації №27643167 від 15.08.2023 позивачем податок задекларовано за вказаний період у розмірі 0,00грн., у зв`язку із чим відповідач дійшов висновку про відхилення позивачем суми податку у розмірі 94445,89грн.

На підставі встановленого порушення відповідачем 17.10.2023 прийнято податкове повідомлення рішення №649490410, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 94445,89грн. податкового зобов`язання та 47222,94грн. застосованих штрафних санкцій.

У порядку адміністративного оскарження рішення про результати розгляду скарги ДПС України від 27.12.2023 №38226/6/99-00-06-03-02-06 податкове повідомлення рішення від 17.10.2023 №649490410 скасовано в частині застосування штрафу у розмірі 37778,35грн.

Відповідачем на підставі Акту перевірки та рішення ДПС України від 27.12.2023 №38226/6/99-00-06-03-02-06 прийнято 11.01.2024 оскаржуване податкове повідомлення рішення №23210410, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 94445,89грн. податкового зобов`язання та 9444,59грн. застосованих штрафних санкцій.

Позивач, вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи встановлено, що 21 серпня 2004 року між Київською міською радою (Орендодавець) та ПП «НАТАЛКА», (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, а саме Орендодавець на підставі п.6 рішення Київської міської ради від 25 вересня 2003 року №31/905 та за Актом приймання-передачі передає, а Орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку з кадастровим номером :72:031:0118, розташовану за адресою: місто Київ, вул. Ползунова, буд. 2-б, цільове призначення - для експлуатації кафе-магазину з продажу товарів народного вжитку.

Строк дії Договору- 15 років, таким чином, строк дії зазначеного договору закінчився 20.09.2019.

Пунктом 7.1 Договору, зазначено, що після закінчення строку дії Орендар повертає земельну ділянку Орендодавцю, це також кореспондується з обов`язками Орендаря згідно умов зазначеного договору.

Пунктом 11.3. встановлено, що договір припиняється в разі закінчення строку, на який він був укладений.

Договір був зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про що зроблено відповідний запис від 20 вересня 2004 року, за № 20-6-00201 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Відповідно до зазначених умов, право землекористування земельною ділянкою :72:031:0118 за ПП «НАТАЛКА» припинилося 20.09.2019, про що свідчить також лист Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації №05716-9967 від 27.07.2023.

Як стверджує позивач та встановлено судом, ПП «НАТАЛКА» сплачувало земельний податок упродовж 2019, 2020, 2021, 2022 років, у підприємства виникли помилково сплачені грошові зобов`язання у сумі 255 019,95грн. 95 коп. У розумінні п. 14. 1.1 82 статті 14 ПКУ, помилково сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету та/або на єдиний рахунок від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань, та у випадках, передбачених статтею 35-1 цього Кодексу, позивач 24.08.2023 звернувся до ГУ ДПС у м. Києві (вх. ДПС №36299/6 від 09.11.2023), яка надала відповідь з вказівкою щодо належного оформлення заяви на перерахунок помилково сплачених сум грошових зобов`язань у відповідності до Наказу Міністерства фінансів України № 60 від 11.02.2019 року.

Позивач також стверджує, що згодом інспектор ГУ ДПС у м. Києві повідомив про необхідність подання позивачем уточнюючих податкових декларацій з плати на землю за 2020, 2021, 2022, 2023 роки, та 31.08.2023 року такі податкові декларації були подані.

Листом від 05.10.2023 №93918/6/26-15-04-10-08 ГУ ДПС у м. Києві повідомило, що за ПП «НАТАЛКА» обліковується штрафна санкція за несвоєчасну оплату узгоджених податкових зобов`язань в сумі 24841,04 грн. (КБК 18010600) та вказівка на проведення звірення стану розрахунків за відповідним платежем з бюджетом за допомогою «Електронного кабінету платника».

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Як передбачено пунктом 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин) (пункт 287.7 статті 287 ПК України).

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (стаття 120 ЗК України).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» від 5 листопада 2009 року №1702-VI внесено ряд уточнюючих змін, зокрема до Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», якими вдосконалено регулювання порядку переходу права користування земельною ділянкою у разі переходу до іншої особи права власності на розташоване на ній нерухоме майно.

Відповідно до пункту «е» статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір землі припиняється, зокрема, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці іншою особою.

Окрім цього, частиною першою статті 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Законом України від 5 листопада 2009 року №1702-VI статтю 7 Закону України «Про оренду землі» доповнено частиною третьою, за якою до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.

Таким чином, платником плати за землю є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08 червня 2016 року у справі №21-804а16 та постанові від 12 вересня 2017 року у справі №21-3078а16, а також Верховним Судом у постановах від 19 червня 2018 року у справі №819/1365/17, від 18 квітня 2019 року у справі №807/292/18, від 02 липня 2019 року у справі №819/1365/17, від 23 червня 2020 року у справі №817/492/17, від 28 грудня 2021 року у справі №803/846/17, від 04 серпня 2022 року у справі №804/15299/15, від 19 січня 2023 року у справі №803/806/17, від 17 лютого 2023 року у справі №420/23645/21, від 13 квітня 2023 року у справах №160/9422/20 та №160/3596/20, в також інших.

Відтак, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок плати за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.

Враховуючи викладене, у зв`язку з відчуженням позивачем нерухомого майна до покупця перейшов встановлений податковим законом обов`язок плати за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.

Аналогічне застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду від 04 серпня 2022 року у справі №804/15299/15 адміністративні провадження № К/9901/42088/18, №К/9901/42091/18).

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» №33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» №48939/99, «Moskal v. Poland» №10373/05).

Отже, з підстав викладеного вище висновки контролюючого органу, викладені в Акті перевірки від 14.09.2023 №59606/Ж5/26-15-04-10-03/13717202, є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 11.01.2024 №23210410 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 3028,00грн. (платіжна інструкція від 06.02.2024 №68528813).

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві підлягає судовий збір у розмірі 3028,00грн.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 11.01.2024 №23210410, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Приватного підприємства «НАТАЛКА» судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.