Справа № 460/17888/25
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2025 року м. Рівне №460/17888/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком від 14.05.2025 за № 53; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком з дати первинного звернення - 05 травня 2025 року. В обґрунтування позовних вимог стверджує, що 05.05.2025 звернулася до територіального управління ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Однак, рішенням відповідача від 14.05.2025 позивачу відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку з відсутність необхідного стажу державної служби станом на 01.05.2016. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки наявність у неї необхідного стажу підтверджується доданими до заяви документами. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 10.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 01.12.2025 витребувано додаткові докази.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в м.Києві та з 24.03.2025 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 05.05.2025 вона звернулася з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». За принципом екстериторіальності вказана заява розглядалася відповідачем, яким рішенням від 14.05.2025 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки станом на 01.05.2016 відсутній необхідний страховий стаж на посадах віднесених до категорій посад державних службовців 10 років. Згідно із записами трудової книжки позивач з 10.04.1997 працювала в Державній податкової адміністрації в Чернігівській області на посаді держподатінспектора, з 01.10.1997 присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби III рангу, 10.02.1998 звільнена по переводу на роботу в Державну податкову адміністрацію у м. Києві. 3 02.03.1998 по 15.04.2013 працювала в Державній податковій адміністрації України на посаді старшого державного податкового інспектора, державного податкового інспектора, старшого державного податкового ревізора-інспектора, присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби 1 рангу, присвоєно спеціальне звання радник податкової служби 3 рангу, на посаді головного державного податкового інспектора, присвоєно спеціальне звання радник податкової служби 2 рангу. Статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII посади працівників податкової служби не передбачені. Періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи який дає право на призначення пенсії за нормами Закону України "Про державну службу". 3 огляду на викладене, до посад, віднесених до категорій посад державних службовців позивачу не враховано періоди роботи в Державній податковій адміністрації України: з 01.10.1997 по 10.02.1998, оскільки позивачу присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби ІІІ рангу; з 02.03.1998 по 15.04.2013 на посаді старшого державного податкового інспектора (та ін.) з присвоєними спеціальними званням інспектора податкової служби першого рангу, радника податкової служби третього та другого рангу. Отже, оскільки присвоєння спеціальних звань та категорій державної служби регулювались різними законодавчими актами та ці поняття не є тотожними, то для зарахування позивачу періоду роботи в органах державної податкової служби немає правових підстав. Таким чином просить позов залишити без задоволення.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини, встановлені судом:

ОСОБА_1 05.05.2025 звернулася до територіального управління ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням ПФУ в Рівненській області.

Рішенням від 14.05.2025 №53 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Зазначено, що вік заявника становить 60 років 1 місяць 12 днів. Страховий стаж 40 років 9 місяців 27 днів. Стаж державної служби станом на 01.05.2016 1 рік 1 місяць 10 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не враховано період роботи з 29.11.1986 по 30.07.1987, оскільки запис про звільнення завірено печаткою не придатною до сприйняття змісту. До посад, віднесених до категорій посад державних службовців не враховано періоди роботи в Державній податковій адміністрації України: з 01.10.1997 по 10.02.1998, оскільки заявниці присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби III рангу; з 02.03.1998 по 15.04.2013 на посаді старшого державного податкового інспектора (та ін.) з присвоєними спеціальними званням інспектора податкової служби першого рангу, радника податкової служби третього та другого рангу. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закон України "Про державну службу" є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Зважаючи на те, що посадовим особам контрольних органів згідно із статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання, ці посади не належать до категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723.

Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки станом на 01.05.2016 відсутній необхідний страховий стаж на посадах віднесених до категорій посад державних службовців 10 років.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом №3723-XI.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон №889-VIII, пунктом 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, згідно з пунктом 1 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058-IV.

Також суд зазначає, що підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII визнано таким, що втратив чинність, Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІу порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За такого правового регулювання обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії державного службовця за віком після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права були викладені у постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 500/5183/17, від 11.04.2023 у справі № 1.380.2019.003855.

Досягнення позивачем пенсійного віку та наявність у неї необхідного страхового стажу сторонами не оспорюється.

Натомість спірним є наявність у позивача станом на 01.05.2016 не менше 10 років страхового стажу на посадах віднесених до категорій посад державних службовців.

Стосовно не зарахування періодів трудової діяльності позивача з 01.10.1997 по 10.02.1998, з 02.03.1998 по 15.04.2013 до стажу роботи на посадах державної служби, варто зазначити таке.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення 04.10.1982) вона в спірний період працювала на посадах державної служби в Державній податковій адміністрації в Чернігівській області, Державній податковій адміністрації України (записи №№28-50).

Як зазначалось, відповідно до пункту 10 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889 право на призначення пенсії згідно з статтею 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року отримують державні службовці, які на день набрання чинності Законом №899 (01.05.2016р.) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України.

Стаття 25 Закону № 3723 визначає класифікацію посад державних службовців та встановлює сім категорій посад в залежності від організаційно-правового рівня органу, який приймає їх на роботу, обсягу і характеру компетенції на конкретній посаді, ролі і місця посади в структурі державного органу. Зокрема, з урахуванням посад державної служби, що обіймала позивачка:

до шостої категорії посад віднесені посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

до сьомої категорії посад віднесені посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.

Крім того, статтею 25 Закону №3723 передбачено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Відповідно до зазначеної правової норми Розпорядженням Кабінету Міністрів України №503-р від 12.09.1997 року «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» посади працівників державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і державних податкових інспекцій у районах, містах, районах у містах, які не мають спеціальних звань, віднесено до певних категорій посад державних службовців в залежності від характеру компетенції на конкретній посаді та місця посади в структурі державного органу.

Так, зокрема, щодо посад, які обіймала позивачка відноситься до шостої категорії посад державних службовців віднесено посади начальників управлінь, їх заступників, начальників відділів, їх заступників у складі управлінь державних податкових інспекцій у районах, районах у містах Києві та Севастополі; начальників управлінь, їх заступників, начальників відділів та їх заступників у складі управлінь державних податкових інспекцій у містах (крім міст Києва та Севастополя), віднесених до І, ІІ, ІІІ груп ні оплатою праці працівників. спеціалістів державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; спеціалістів державних податкових інспекцій у містах (крім міст Києва та Севастополя) з чисельністю населення понад 1 млн. чоловік та у містах поза групою за оплатою праці працівників: «до сьомої категорії посад державних службовців віднесено посади спеціалістів державних податкових інспекцій у районах, районах у містах Києві та Севастополі; спеціалістів державних податкових інспекцій у містах (крім міст Києва та Севастополя), віднесених до ІІІ груп за оплатою праці працівників».

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивачки на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509).

Відповідно до статей 1, 2 Закону №509 (в редакції, чинній на час роботи позивача) до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах (далі - органи державної податкової служби).

Статтею 15 Закону №509-ХІІ встановлено, що посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.

Зазначеною статтею Закону №509-ХІІ також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону №3723-XIІ «Про державну службу» щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Крім того, частиною шостою статті 15 цього Закону визначено, що посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби І рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби І рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби 1 рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби ІІІ рангу.

Видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету (стаття 6 Закону №509-ХІІ).

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Проте Законом № 509-ХІІ не врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення Закону № 3723-ХІІ «Про державну службу», зокрема стаття 37, за правилами якої на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягали віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Законе України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Наведений правовий висновок сформульований Верховним Судом України у постанові від 08 жовтня 2013 року у справі № 2 1 -275а13.

Правомірність такого висновку підтверджена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №500/5183/17.

Аналогічний підхід застосування наведених норм права висловлений Верховним Судом також у постанові від 03 липня 2018 року (справа № 586/965/16-а).

В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

При цьому, Додатком 6 до Постанови №306 визначено співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників посадових осіб органів доходів і зборів.

У відповідності до вимог пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.

До набрання чинності Законом №889 стаж державної служби обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок № 283) та додатку до нього (діяли до 01.05.2016).

Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» регламентовано, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Положеннями пункту 1 Порядку № 283 передбачено, що цим Порядком визначаються посади і органи, час робіт в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Іншим спеціальним законом, що визначає статус посадових осіб контролюючих органів є Податковий кодекс України.

Пунктом 342.4. статті 342 ПК України визначено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів відповідно до пункту 344.1 статті 344 ПКУ здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Разом з тим, відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 з 10.04.1997 позивача було призначено на посаду державного податкового інспектора Державної податкової адміністрації в Чернігівській області (запис №27), того ж дня прийнято Присягу державного службовця (запис № 26).

В подальшому у період з дати прийняття на державну службу в ДПС по 15.04.2013 року позивачка працювала на посадах старшого державного податкового інспектора, державного податкового інспектора, старшого державного податкового ревізора-інспектора, головного державного інспектора, головного державного податкового ревізора-інспектора.

У період проходження державної служби з дати прийняття на державну службу в ДПС по 15.04.2013 року їй були присвоєні: спеціальне звання «інспектор податкової служби 3- го рангу», «інспектор податкової служби 1-го рангу», «радник податкової служби III рангу», спеціальне звання «радник податкової служби IІ рангу».

З огляду на викладене, відповідачем протиправно до стажу державної служби позивача не зараховано періоди роботи з 01.10.1997 по 10.02.1998, з 02.03.1998 по 15.04.2013.

Таким чином стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 становить більше 10 років, а тому рішення відповідача від 14.05.2025 №53 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо не зарахуванням до страхового стажу позивача періоду трудової діяльності з 29.11.1986 по 30.07.1987, оскільки запис про звільнення завірено печаткою не придатною до сприйняття змісту, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що спірний період роботи підтверджується записами №№5-6 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення 04.10.1982).

Суд погоджується з доводами відповідача, що трудова книжка позивача містить недоліки заповнення.

Разом з тим, записи трудової книжки є послідовними, не містять виправлень, спосіб внесення записів у трудову книжку позивача за період його трудової діяльності не дає підстав вважати суду, що мали місце будь-які неправомірні дії з метою штучного (безпідставного) формування стажу позивача.

Нечитабельність печатки, що засвідчує запис про звільнення з роботи не може покладати на позивача тягар додаткової відповідальності за можливі недоліки у веденні кадрової документації допущені роботодавцем, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відтак, позивач, як найманий працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує у даній справі.

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Разом з тим, відповідачем, у разі наявності сумнівів щодо роботи позивача у спірний період, не здійснено своїх повноважень щодо перевірки записів трудової книжки, отримання додаткових документів від роботодавців позивача, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.

Таким чином період трудової діяльності позивача з 29.11.1986 по 30.07.1987 підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Щодо позовних вимог в частині призначення позивачу пенсії з 05.05.2025, то вони до задоволення не підлягають, оскільки, як встановлено з матеріалів пенсійної справи позивача, наявне ще одне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії від 30.05.2025 року, яке у встановленому законом порядку не скасоване.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи частково довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 484,48грн, сплачена відповідно до квитанції від 08.10.2025 року № 7784-3786-6124-1537, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком від 14.05.2025 за № 53.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у сумі 484,48грн (чотириста вісімдесят чотири гривні, 48 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 10 грудня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Т.О. Комшелюк