Справа № 320/28354/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Файдюка В.В.,

суддів - Аліменка В.О., Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі - Масловській К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Растер» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Растер» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Растер» (далі - позивач, ТОВ «Растер») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.03.2024 №1 та №1.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 у задоволенні позову відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ні до перевірки, ні до заперечень на акт перевірки не були надані первинні та інші документи, які запитувалися контролюючим органом, як і не надано доказів, що такі були вилучені правоохоронними або іншими компетентними органами. Подання ж таких документів у подальшому до ДПС України і до суду не змінює їх статус як таких, що були відсутні на час формування даних податкового обліку, а відтак спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем правомірно.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що ненадання до перевірки первинних документів було обумовлене виключними обставинами, пов`язаними із переміщенням підприємства, без жодного умислу з ухилення від проходження перевірки. Наголошує, що наявність усіх необхідних первинних документів підтверджується й тим, що вони були надані до скарги на податкові повідомлення-рішення, а відтак у ДПС України була зобов`язана призначити документальну позапланову перевірку відповідно до пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України. Окремо звертає увагу, що у підприємства були законні сподівання на перегляд спірних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку. Крім іншого наголошує, що штрафні від суми визначеного податкового зобов`язання застосовані до ТОВ «Растер» протиправно без урахування намагання підприємства надати всі необхідні для перевірки первинні документи.

Після усунення визначених в ухвалі від 21.07.2025 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Київській області просить відмовити в її задоволенні.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що про проведення перевірки у грудні 2023 року підприємство було обізнано ще у серпні 2023 року, водночас на неодноразові запити контролюючого органу позивачем не були надані запитувані документи, необхідні для проведення перевірки, про що складені відповідні акти. Більше того, протягом кінця грудня 2023 року - середини січня 2024 року посадові особи ТОВ «Растер» (ТОВ «Патріот Трейдінг») були відсутні за податковою адресою, що підтверджується численними наявними у матеріалах справи актами. Наголошує, що і до заперечень на акт перевірки позивачем не було надано жодних первинних документів, про наявність яких платником податків зазначалося у таких запереченнях, а відтак у податкового органу і не було підстав для призначення позапланової документальної перевірки на підставі пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України. Відтак, за твердженням відповідачем, надані до суду першої інстанції первинні документи не можуть бути враховані судом при вирішенні цього спору, оскільки є недопустимими доказами у розумінні ст. 74 КАС України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2025 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25.11.2025, в якому було оголошено перерву для надання додаткових пояснень до 08.12.2025.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у грудні 2023 - січні 2024 року працівниками ГУ ДПС у Київській області відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України), на підставі наказу від 29.11.2023 №2362-п та плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2023 рік проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Патріот Трейдінг» за період діяльності з 03.12.2021 по 30.09.2023 з метою встановлення дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У ході перевірки встановлено порушення позивачем:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток всього на 260 571 101 грн, у тому числі на 136 000 118 грн за 2022 рік, на 124 570 983 грн за 9 місяців 2023 року;

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету всього на 114 635 758 грн, у тому числі на 5 757 819 грн за серпень 2022 року, на 11 188 499 грн за вересень 2022 року, на 10 524 123 грн за жовтень 2022 року, на 12 132 279 грн за листопад 2022 року, на 12 199 488 грн за грудень 2022 року, на 7 699 646 грн за січень 2023 року, на 5 345 592 грн за лютий 2023 року, на 3 999 725 грн за березень 2023 року, на 4 651 096 грн за квітень 2023 року, на 7 894 132 грн за травень 2025 року, на 6 859 101 грн за червень 2025 року, на 7 647 076 грн за липень 2023 року, на 10 151 573 грн за серпень 2023 року, на 8 585 609 грн за вересень 2023 року.

Висновки перевірки зафіксовані в акті від 22.01.2024 №2888/10-36-07-01-17/44560995 (далі - Акт перевірки).

ТОВ «Растер» (попередня назва - ТОВ «Патріот Трейдінг») подано 19.02.2024 заперечення на Акт перевірки, в якому просило:

- провести позапланову документальну перевірку за період діяльності з 03.12.2021 по 30.09.2023 з метою встановлення дотримання вимог підприємством податкового, валютного, іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- про прийняття висновку за результатами розгляду матеріалів перевірки комісією з питань розгляду заперечень у порядку, встановленому пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України, після проведення позапланової документальної перевірки з урахуванням її результатів.

Листом від 04.03.2024 №2310/12/10-36-07-01 ГУ ДПС у Київській області повідомило ТОВ «Растер» про те, що заперечення враховані, однак результати перевірки, викладені в Акті перевірки, є обґрунтованими, а тому залишаються без змін.

На підставі викладених в акті перевірки висновків відповідачем 11.03.2024 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» №1, яким ТОВ «Растер» за порушення вимог п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 325 713 876 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням 260 751 101 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 65 142 775 грн;

- форми «Р» №1, яким ТОВ «Растер» за порушення вимог п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 143 294 698 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням 114 635 758 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 28 658 940 грн.

За наслідками адміністративного оскарження вказані індивідуальні акти залишені без змін рішенням ДПС України від 23.05.2024 №15341/6/99-00-06-01-01-06.

Вирішуючи питання про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції встановив таке.

ГУ ДПС у Київській області під час проведення перевірку вручені письмові запити про надання документів від 19.12.2023 № 1, від 04.01.2024 № 179/6/10-36-07-01, які вручені особисто представнику за довіреністю, що підтверджується підписами останнього на запитах, відповідно до якого ГУ ДПС у Київській області просило надати документи та пояснення: оборотно-сальдові відомості, інформацію про залишки коштів на рахунках, розгорнуті оборотно-сальдові відомості, картки рахунків, договори, додаткові угоди, первинні документи (видаткові накладні, акти виконаних робіт (послуг), рахунки, платіжні доручення, банківські виписки, сертифікати якості, товарно-транспортні накладні, іншу документацію передбачені умовами договорів (журнали, заявки, облік), відомості по постачальниках, інформацію та документальне підтвердження наявності нафти та нафтопродуктів за марками і видами: наявність документів щодо чинності відбитків повірочних тавр та/або свідоцтва про їх повірку чи державну метрологічну атестацію, акти приймання нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП, журнал обліку надходження нафтопродуктів за формою № 6-НП, журнал реєстрації обліку нафтопродуктів, проведення вимірювань нафтопродуктів у резервуарах за формою № 7-НП, паспорти якості нафтопродуктів та копій сертифікатів відповідності, зведені акти щодо приймання-здавання нафтопродуктів за формою № 11-НП, оприбуткування нафтопродуктів згідно даних звіту за формою 17-НП, відображення відпуску нафтопродуктів за формою № 16-НП, журнал контролю за виконанням розпоряджень щодо проведення інвентаризації за формою №21-НП, щомісячні звіти про втрати нафтопродуктів за формою № 32-НП та інші документи, проте всупереч вимогам податкового законодавства, статті 85 ПК України позивачем не було надано жодного первинного документа під час проведення перевірки, про що було складено акти ненадання документів до матеріалів справи, а саме: від 28.12.2023 № 1784/10-36-07-01-18/44560995, від 29.12.2023 № 1807/10-36-0701/44560995, від 01.01.2024 № 2/10-36-07-01/44560995, від 03.01.2024 № 11/10-36-07-0148/44560995, від 04.01.2024 №19/10-36-07-01-18/44560995, від 09.01.2024 №48/10-36-0701-18/44590695, від 10.01.2024 №55/10-36-07-01/44560995, від 11.01.2024 № 73/10-36-07-01-18/44560995, від 12.01.2024, від 15.01.2024.

На підставі наведеного вище суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем до перевірки не було надано жодного первинного документа, який підтверджує підстави формування показників податкового обліку. Судом наголошено, що позивачем було подано заперечення на Акт перевірки, проте жодного первинного документа до наданих заперечень додано не було.

Отже, за висновками суду першої інстанції, матеріалів справи свідчать, що позивач не вчиняв будь-яких дій, які передбачені нормами ПК України, щодо надання (надіслання) ним первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних обчисленням і сплатою податків і зборів до контролюючого органу ні під час перевірки ні під час розгляду заперечень, а відтак спірні податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Згідно з пп. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.

За правилами абз. 1-2 п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 статті 44 ПК України визначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше: 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу; 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту; 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту; 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.

Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).

Згідно з п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Положеннями п. 44.7 ст. 44 ПК України передбачено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Як зазначено у п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу(крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт, зокрема заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

За правилами п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 123.2 статті 123 ПК України передбачено, що діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За приписами пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Підпунктом 140.5.3 пункту 140.5 статті 140 ПК України передбачено, що фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується: на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг (крім операцій, зазначених у пункті 140.2 та підпункті 140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних у:

неприбуткових організацій, внесених до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого придбання, крім випадків, коли сума вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг, придбаних у таких організацій, сукупно протягом звітного (податкового) року не перевищує 25 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, та крім бюджетних установ, Накопичувального фонду, недержавних пенсійних фондів і неприбуткової організації, яка є об`єднанням страховиків, якщо участь страховика у такому об`єднанні є умовою проведення діяльності такого страховика відповідно до закону;

нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу;

нерезидентів, організаційно-правова форма яких включена до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту "г" підпункту 39.2.1.1 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі податок з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи.

Фінансовий результат до оподаткування збільшується на всю суму вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг (крім операцій, зазначених у пункті 140.2 і підпункті 140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних у нерезидентів, визначених абзацами третім і четвертим цього підпункту, якщо такі операції не мають ділової мети. Обов`язок доведення обставин, передбачених цим абзацом, покладається на контролюючий орган із застосуванням відповідних положень статті 39 цього Кодексу. При цьому інші коригування, передбачені цим підпунктом, не застосовуються, а сума цього коригування щодо такої операції зменшується на суму коригування, передбаченого абзацом першим цього підпункту, якщо платник податку самостійно вже застосував це коригування щодо такої операції.

Вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку, якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.

При цьому, якщо ціна придбання товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг перевищує їх ціну, визначену за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, коригування фінансового результату до оподаткування здійснюється на розмір різниці між вартістю придбання та вартістю, визначеною виходячи з рівня ціни, визначеної за принципом "витягнутої руки".

У випадку незастосування вимог цього підпункту на підставі абзацу шостого цього підпункту, якщо контролюючий орган не враховує (не визнає) таку операцію за результатами аналізу відповідно до статті 39 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування збільшується у порядку, передбаченому абзацом першим підпункту 140.5.2-1 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу. При цьому інші коригування, передбачені цим підпунктом, не застосовуються, а сума цього коригування щодо такої операції зменшується на суму коригування, передбаченого абзацом сьомим цього підпункту, якщо платник податку самостійно вже застосував це коригування щодо такої операції.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг (пп. «а»).

Приписами п. 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У свою чергу, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 цього ж Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ста. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте, у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Тобто, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Матеріали справи свідчать, що податковий орган в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, зокрема, не навів обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються лише на інформації в інформаційно-аналітичних базах податкового органу, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у періоді, що перевірявся. Указане, у свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Колегія суддів зауважує, що право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не обмежено поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та подавати докази на підтвердження таких заперечень, надається платникові як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу (на яких допускається подання учасником процесу нових доказів).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22.07.2021 у справі № 360/2196/20.

У постанові від 21.11.2024 у справі № 120/5769/23 Верховний Суд зазначив, що слід враховувати, що суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Обов`язком суду є оцінка відповідних доказів як одна з гарантій встановлення об`єктивної істини у справі та прийняття правильного рішення у відповідності з вимогами КАС України.

Окрім цього, право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу із поданням учасником процесу нових доказів, що у протилежному випадку є обмеженням судом предмету дослідження та призведе до неповноти дослідження й порушення справедливого судового розгляду (постанови Верховного Суду від 12.11.2018 у справі № 806/434/16, від 24.01.2019 у справі № 820/12113/15 та від 12.02.2019 у справі № 820/6512/16).

Верховний Суд у постанові від 13.11.2025 у справі № 560/1158/20, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій у подібних правовідносинах та направляючи справу на новий розгляд, зазначив, що суди, визнаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, обмежились констатацією факту наявності у позивача первинних документів на момент розгляду справи в суді, проте не встановили: де саме перебували зазначені документи у період проведення перевірки; які причини їх ненадання контролюючому органу під час перевірки чи у процесі розгляду заперечень до акта перевірки; чи повідомляв платник про втрату, вилучення або інші об`єктивні обставини, що унеможливлювали їх подання; чи існували ці документи у первісному вигляді на момент складання податкової звітності.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ «Растер» (попередня назва ТОВ «Патріот Трейдінг»), у запереченні на Акт перевірки, поданому до ГУ ДПС у Київській області 19.02.2024, зазначало про наявність у нього всіх необхідних для перевірки первинних документів, у зв`язку з чим просило провести позапланову документальну перевірки на підставі пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України з питань, що охоплювалися предметом документальної планової перевірки, та за аналогічний період.

Указаним положенням ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за умови, що платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки в порядку, визначеному пунктом 86.7 статті 86 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі якщо платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Отже, виконуючи свій обов`язок з документального підтвердження правомірності формування даних податкового обліку, підприємство вчинило всі необхідні та залежні від нього дії, спрямовані на забезпечення належного виконання контролюючим органом його функцій щодо перевірки дотримання податкової дисципліни платником податків, повідомивши про готовність надання всіх необхідних для перевірки документів.

Водночас, як свідчить зміст листа від 04.03.2024 №2310/12/10-36-07-01 «Відповідь про результати розгляду заперечення», ГУ ДПС у Київській області обмежилося констатацією факту ненадання платником податків до перевірки, що зафіксовано в Акті перевірки; водночас не надавши оцінку проханню платника податків провести перевірку на підставі пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України. Тим самим, на переконання колегії суддів, відповідач без будь-якої аргументації відхилив заяву позивача про проведення позапланової перевірки, фактично позбавивши можливості реалізувати своє право на проведення позапланової перевірки контролюючим органом на підставі заяви платника податків.

У свою чергу, матеріали справи свідчать, що вже до скарги на спірні у цій справі податкові повідомлення-рішення ТОВ «Растер» надало до ДПС України 7 коробок документів, копії яких містяться й у матеріалах цієї справи (т. 2 - т. 91). Тобто, на переконання колегії суддів, підстави стверджувати про те, що такі документи взагалі не існували на час складання податкової звітності, відсутні.

Відповідно до пп. 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 ПК України платник податків має право вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків.

Водночас, як було встановлено вище, відповідного права платнику податків контролюючим органом забезпечено не було.

Викладене, з огляду на наведені вище позиції Верховного Суду щодо застосування положень ст. 46 ПК України у поєднанні із ст. 77 КАС України, свідчить, що контролюючий орган не був позбавлений можливості врахувати викладені у запереченні на Акт перевірки відомості та з метою належного виконання своїх фіскально-контрольних повноважень забезпечити перевірку платника податків з метою встановлення дотримання ним податкової дисципліни вже з урахуванням наданих документів.

У площині наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пп. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Отже, виключною компетенцією щодо перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів наділені контролюючі органи, до яких ПК України відносять податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи). У свою чергу суд, на переконання колегії суддів, вправі надавати оцінку правомірності прийнятих за наслідками відповідної перевірки рішень контролюючих органів.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що спірні у межах цієї справи податкові повідомлення-рішення прийняті ГУ ДПС у Київській області передчасно, без надання оцінки первинних документів ТОВ «Растер» (попередня назва ТОВ «Патріот Трейдінг»), на наявності яких наголошувало підприємство у своїх запереченнях на Акт перевірки, висловлюючи прохання провести позапланову перевірки з питань, аналогічних предмету перевірки планової, а тому не можуть вважатися правомірними у розрізі передбачених ч. 2 ст. 2 КАС України критеріїв, а тому підлягають скасуванню.

Водночас, з огляду на дискреційний характер повноважень контролюючого органу, до яких належить ГУ ДПС у Київській області, щодо перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів, які, як свідчать матеріали справи, можуть бути реалізовані з урахуванням документів, які перебувають у розпорядженні ТОВ «Растер» та які надані до матеріалів справи, колегія суддів не надає оцінку суті таких документів та, відповідно, їх відповідності вимогам чинного законодавства.

Щодо посилання апелянта на допущені відповідачем порушення при проведенні перевірки колегія суддів зазначає, що такі доводи ТОВ «Растер» не були підставами позову та підставами апеляційного перегляду, а тому в силу ч. 5 ст. 308 КАС України судом апеляційної інстанції не досліджувалися.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у зв`язку з порушенням контролюючим органом права платника податків на подання документів та проведення у зв`язку з цим перевірки, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Київського окружного адміністративного суду про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Растер» - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Київській області податкові повідомлення-рішення від 11 березня 2024 року №1 та №1.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя В.В. Файдюк

Судді В.О. Аліменко

Є.І. Мєзєнцев

Повне рішення складено 10 грудня 2025 року.