Справа № 480/675/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 р. Справа № 480/675/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: П`янової Я.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2025, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 17.06.25 по справі № 480/675/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОРПОСТАЧ"

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дорпостач» (далі по тексту ТОВ «Дорпостач», позивач) звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі по тексту ГУ ДПС у Сумській області, відповідач, контролюючий орган), в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Сумській області від 13.12.2024 № 469-р/лц, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" відмовлено у видачі ліцензії на право зберігання пального за адресою: Сумська область, м. Шостка вул. Шевченка, 45;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" ліцензію на право зберігання пального за адресою: Сумська область, м. Шостка вул.Шевченка,45.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність розпорядження ГУ ДПС у Сумській області від 13.12.2024 № 469-р/лц, яким позивачу відмовлено у видачі ліцензії на право зберігання пального за адресою: Сумська область, м. Шостка вул. Шевченка, 45, оскільки висновок контролюючого органу про ненадання ТОВ «Дорпостач» до заяви про видачу ліцензії копій документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію, є таким, що не відповідає дійсності та спростовується долученими до заяви доказами.

Звернув увагу, що у розпорядженні від 13.12.2024 № 469-р/лц відповідач наводить лише загальне цитування статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі по тексту Закон № 481/95-ВР), проте не зазначає конкретно, яких саме документів не подано або потрібно надати додатково, або який із поданих документів не відповідає вимогам закону, що свідчить про необґрунтованість прийнятого рішення та не дозволяє позивачу усунути недоліки поданого пакету документів.

Крім того, зауважив, що оскільки позивач з метою зберігання пального має намір використовувати резервуари, які розміщені на паливному складі, що перебуває в оренді, підстави для надання документів, що підтверджують прийняття об`єктів у експлуатацію відсутні, позаяк у даному випадку, документом, що підтверджує прийняття об`єктів у експлуатацію є акт вводу в експлуатацію резервуарів та договір оренди, які і надавались позивачем до контролюючого органу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 по справі № 480/675/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Головного управління ДПС у Сумській області від 13.12.2024 № 469-р/лц, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" відмовлено у видачі ліцензії на право зберігання пального за адресою: Сумська область, м. Шостка вул. Шевченка, 45.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Сумській області видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" ліцензію на право зберігання пального за адресою: Сумська область, м. Шостка, вул. Шевченка, 45.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" витрати зі спати судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

Відповідач, не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року по справі № 480/675/25 та прийняти нову постанову, якою відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дорпостач» у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про прийняття оскаржуваного рішення з неповним з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Наполягав, що в діях контролюючого органу відсутні будь-які ознаки протиправності, оскільки ТОВ «Дорпостач» подано до ГУ ДПС у Сумській області від 25.11.2024 р. за вх. № 11049/АП заяву про видачу ліцензії на право зберігання пального без акту вводу в експлуатацію об`єкта або акту готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єкта в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці роздрібної торгівлі пальним, у зв`язку із чим Головним управління ДПС у Сумській області правомірно видано розпорядження «Про відмову у видачі ліцензії» ТОВ «Дорпостач» № 469-р/лц від 13.12.2024 на підставі невідповідності вимогам частини 42 статті 15 Закону № 481/95-ВР.

У свою чергу, надані до заяви про видачу ліцензії на право зберігання пального ТОВ «Дорпостач» акти введення в експлуатацію основних засобів, які спільно видані ТОВ «Дорпостач» та Малим приватним підприємством «Рай», між якими укладено Договір оренди паливного складу, не відповідають вимогам чинного законодавства, а інших документів, що б підтверджували прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, позивачем долучено не було.

На переконання апелянта, твердження позивача про те, що резервуари не є об`єктом будівництва та не належать до нерухомого майна, а тому на них не поширюються вимоги Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 750) (далі по тексту Порядок № 461), не підтверджене жодними доказами, а тому не може бути покладене в основу прийнятого рішення.

Позивач у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Вказував, що Законом № 481/95-ВР чітко передбачено можливість використання не тільки нерухомого майна (об`єктів будівництва, зокрема споруд), але і, як альтернативу, рухомого майна - обладнання та/або ємностей для здійснення такого виду господарської діяльності.

При цьому, оскільки резервуари, які встановлені за адресою: Сумська область, м. Шостка вул. Шевченка, 45, не є об`єктом будівництва та не належать до нерухомого майна, то і вимоги Порядку №461 на них не розповсюджуються, а відтак, резервуари не потребують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів згідно з нормативно-правовими актами у галузі будівництва.

Просив врахувати висновок Верховного суду у постанові від 23.08.2023 по справі №640/27953/21, правовідносини в якій є, на погляд позивача, подібними до правовідносин між сторонами у даній справі, відповідно до якого розміщення паливно-заправних пунктів, установка та монтаж (зборка) яких проводилась без здійснення будівельних робіт і без улаштування фундаменту, не потребують документів, що дають право на їх виконання, а після закінчення робіт по їх установці та монтажу (зборці) не підлягають прийняттю в експлуатацію в розумінні Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Серед іншого, зауважив, що позивачем до заяви щодо видачі ліцензії на право зберігання пального надано дозвіл № 391.19.74 від 14.11.2019, виданий Управлінням Держпраці у Чернігівській області, яким дозволено експлуатувати обладнання, призначене для експлуатації (застосування) в потенційно вибухонебезпечному середовищі, а саме: резервуар типу Р-50,1989 року виготовлення, у кількості 3 од.; резервуар типу Р-75,1987 року виготовлення, у кількості 2 од.;резервуар типу Р-25,1988 року виготовлення; резервуар типу Р-60,1988 року виготовлення та дозвіл № 139.19.74 від 09.07.2019, виданий Управлінням Держпраці у Чернігівській області, яким дозволено виконувати роботу у вибухопожежонебезпечних зонах. Отже, Державна служба з питань праці, на підставі висновків експертиз, дозволила позивачу експлуатувати спірні резервуари.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.11.2024 у зв`язку із закінченням терміну дії ліцензії на право зберігання пального (реєстраційний номер 1900126, термін дії з 16.12.2019 до 16.12.2024), Товариство з обмеженою відповідальністю "ДОРПОСТАЧ", маючи намір далі здійснювати господарську діяльність зі зберігання пального за адресою: 41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Шевченка, 45, звернулось до Головного управління ДПС у Сумській області із заявою та доданими документами на отримання ліцензії на право зберігання пального за вказаною адресою на наступний термін.

Позивач для отримання ліцензії на право зберігання пального надав відповідачу наступний пакет документів:

- Платіжна інструкція № 1557 від 20.11.2024;

- Копія договору оренди землі від 30.01.2007,зареєстрований у Шосткинському реєстраційному відділенні Сумської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 12.02.2007 № 18;

- Копія додаткової угоди від 11.09.2012 до договору оренди земельної ділянки № 18 від 12.02.23007 зареєстрована в Управлінні Держкомзему у м. Шостка Сумської області 11.09.2012 № 00160;

- Копія договору оренди паливного складу № 1/22 від 01.07.2022;

- Копія акту приймання-передачі від 01.07.2022 р. до договору оренди паливного складу № 1/22 від 01.07.2022;

- Копія актів введення в експлуатацію основних засобів - 4 шт;

- Копія дозволу на експлуатацію обладнання № 391.19.74 від 14.11.2019;

- Копія дозволу на виконання робіт у вибухопожежонебезпечних зонах № 139.19.74 від 09.07.2019.

У зв`язку з відсутністю у поданих позивачем документах акту вводу в експлуатацію об`єкта або акту готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єкта в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці роздрібної торгівлі пальним необхідних для роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального Головним управління ДПС у Сумській області видано розпорядження "Про відмову у видачі ліцензії" ТОВ "Дорпостач" № 469-р/лц від 13.12.2024 на підставі невідповідності вимогам ч. 42 ст. 15 Закону № 481/95-ВР.

Позивач не погодившись з прийнятим контролюючим органом рішенням, вважаючи його неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість та протиправність спірного рішення, оскільки у змісті рішення наведено лише цитування статті 15 Закону № 481/95-ВР, проте не зазначено конкретно, який саме документ не подано або необхідно подати додатково, або який із поданих документів не відповідає закону, так само як відповідач не зазначає як саме, на його думку, належало б позивачу вводити в експлуатацію наявні ємність та обладнання.

Судом враховано, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення підтверджує, що відповідач не оцінював подані документи, не аналізував їх у кореспонденції зі спеціальним законодавством, натомість, відхилив їх як недостатні для прийняття рішення про видачу відповідної ліцензії позивачу, що є порушенням частини 44 статті 15 Закону № 481/95-ВР.

На переконання суду, встановлені на паливному складі резервуари є наземними пересувними виробами заводського виготовлення, що встановлюються без фундаменту, отже, не є об`єктом будівництва в розумінні містобудівного законодавства, та не є об`єктом нерухомості, а тому підстав вимагати у позивача документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства щодо резервуарів на паливному складі у відповідача не було.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначено Законом № 481/95-ВР.

У розумінні статті 1 Закону № 481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

За приписами статті 15 Закону № 481/95-ВР імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Плата за ліцензії справляється органом, що видає ліцензії, у розмірах, встановлених цим Законом, і зараховується до місцевих бюджетів.

Ліцензія видається за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (крім ліцензії на оптову торгівлю пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібну торгівлю пальним, зберігання пального з метою подальшої його реалізації іншим споживачам).

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

У разі якщо зазначені документи видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, такий заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що для здійснення господарської діяльності, зокрема, зі зберігання пального, суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення такої діяльності. Вичерпний перелік документів, що подається разом із заявою про отримання ліцензії, визначений статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». У цьому переліку, крім іншого, визначено акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства.

Цей висновок узгоджується із правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 240/8544/20.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, звертаючись до ГУ ДПС у Сумській області із заявою на отримання ліцензії на право зберігання пального за адресою : 41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Шевченка, 45, ТОВ «Дорпочстач» серед іншого, до заяви було додано копії : договору оренди паливного складу № 1/22 від 01.07.2022, акту приймання-передачі від 01.07.2022 до договору оренди паливного складу № 1/22 від 01.07.2022, актів введення в експлуатацію основних засобів - 4 шт., дозволу на експлуатацію обладнання № 391.19.74 від 14.11.2019.

Відповідач, відмовляючи у видачі ліцензії вказував, що ТОВ «Дорпостач» до заяви на отримання ліцензії на право зберігання пального не надано документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства.

Правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності і спрямований на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів визначено Законом України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року № 687-XIV (далі Закон № 687-XIV).

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 687-XIV будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі Закон № 3038-VI).

За приписами частини другої статті 39 Закону № 3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований).

У постанові від 08 червня 2022 року у справі № 340/3135/20 Верховний Суд дійшов висновку, що відмова у видачі ліцензії суб`єкту господарювання на роздрібну торгівлю пальним є правомірною у разі неподання таким суб`єктом акта вводу в експлуатацію об`єкта, акта готовності об`єкта до експлуатації або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а саме - стаціонарного заправного комплексу.

Водночас, установлення на бетонний майданчик АЗС, які виконані як цілісний заводський виріб і для їх установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, улаштування фундаменту, не є будівництвом, а тому при розміщені такої АЗС не виникає обов`язку щодо прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва.

Такий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 640/19955/19.

Поряд з цим, слід звернути увагу, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 09 серпня 2022 року у справі № 580/2513/21 та від 23 лютого 2023 року у справі № 140/1784/22, для отримання ліцензії на роздрібну торгівлю пальним суб`єкт господарювання зобов`язаний подати до ліцензійного органу акт вводу в експлуатацію об`єкта, акт готовності об`єкта до експлуатації або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта щодо виконаного цілісним заводським виробом стаціонарного АЗС, проте такий обов`язок не виникає, якщо АЗС розміщено на бетонному майданчику як цілісний заводський виріб і для його установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, улаштування фундаменту.

Додатком А ДСТУ 4454:2005 "Маркування, пакування, транспортування та зберігання" визначено, що бензини автомобільні та паливо дизельне можуть зберігатися в резервуарах стаціонарних та пересувних металевих.

Відповідно до пункту 3.2 наказу Міністерства оборони України від 25.01.2013 № 50 "Про затвердження Керівництва з роботи центрів забезпечення пальним, баз, складів пального Збройних Сил України" резервуари поділяються за типом виготовлення - на стаціонарні та пересувні.

До стаціонарних резервуарів відносяться резервуари, які будуються (монтуються) безпосередньо на місці їх майбутньої експлуатації.

До пересувних резервуарів відносяться резервуари, які будуються в заводських умовах, з подальшим їх транспортуванням до місця встановлення.

Відповідно до п. 2.1.1 ДБН Д.1.1-1-2000 об`єктом будівництва є кожна відокремлена будівля (виробничий корпус або цех, склад, житловий будинок тощо) або споруда (міст, тунель, платформа тощо) з усіма улаштуваннями (галереями, естакадами тощо), устаткуванням, меблями, інвентарем, підсобними та допоміжними пристроями, що належать до неї, а також, за необхідності, з інженерними мережами, які прилягають до неї. На будівництво об`єкта має бути складений окремий проекті кошторис або кошторисний розрахунок (об`єктний кошторис або об`єктний кошторисний розрахунок).

З вищенаведеного вбачається, що резервуари є наземними пересувними виробами заводського виготовлення, що встановлюються без фундаменту, а отже, не є об`єктом будівництва у розумінні містобудівного законодавства, та не є об`єктом нерухомості.

Резервуари є рухомим майном, тобто, матеріальним об`єктом, які можуть бути переміщеними без зміни їх цілісності та конструкції без заподіяння їм шкоди, а тому вони не підпадають під визначення об`єктів завершеного будівництва у зв`язку з тим, що будь-яких будівельних робіт щодо їх створення не здійснювалось.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, 01.07.2022 між МПП "Рай" (Орендодавець) та ТОВ "Дорпостач" (Орендар) було укладено договір оренди № 1/22, за умовами якого орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти у строкове користування паливний склад, який складається з 7 наземних резервуарів, загальною місткістю 385 м3, розташований за адресою: 41100, Сумська область, м. Шостка вул. Шевченка, 45 на земельній ділянці площею 200 кв.м., яка є частиною земельної ділянки загальною площею 1,1654 га. з кадастровим номером :04:005:0037, відповідно до договору оренди землі від 30.01.2007, укладеному між Шосткинською міською радою та МПП "Рай" та зареєстрованому у Шосткинському міжрайонному реєстраційному відділенні Сумської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 12.02.2007 за № 18 та додаткової угоди до вказаного договору оренди землі, яка зареєстрована в Управлінні Держкомзему у м. Шостка Сумської області 11.09.2012 за № 00160.

Орендодавцем було складено акти введення в експлуатацію резервуарів, які використовуються для зберігання нафтопродуктів, в яких комісія провела огляд резервуарів та зазначила, що вони відповідають технічним умовам, доробка не потрібна, зробила висновок про придатність до експлуатації за цільовим призначенням, ввести в експлуатацію.

Відповідно до наявних в матеріалах справи дозволів, Управління Держпраці у Чернігівській області дозволило ТОВ «Дорпостач» експлуатувати обладнання, призначене для експлуатації (застосування) в потенційно вибуховому середовищі, а саме:

- резервуар типу Р-50, 1989 року виготовлення, країна виробник - СРСР, у кількості 3 од.;

- резервуар типу Р-75, 1987 року виготовлення, країна виробник СРСР, у кількості 2 од.;

- резервуар типу Р-25, 1988 року виготовлення, країна виробник СРСР;

- резервуар типу Р-60, 1988 року виготовлення, країна виробник СРСР.

Місце їх експлуатації : 41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Шевченка, буд. 45.

За змістом долучених до позовної заяви свідоцтв про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, спірні резервуари відповідають вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки ПКМУ від 13.01.2016 № 94, ДСТУ 4218:2003.

Крім того, з наявних у матеріалах справи фотознімків вбачається, що спірні резервуари розміщені на земельній ділянці, як цілісний заводський виріб і для їх установлення не здійснювалось будь-яких будівельних робіт, зокрема, відсутній фундамент, що свідчить про те, що таке розміщення не підпадає під визначення «будівництва», а відтак, при розміщені таких резервуарів у позивача не виник обов`язок щодо прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва.

Колегія суддів вважає застосовним у даній справі правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.01.2025 по справі № 140/1784/22, в якій останній врахувавши те, що резервуари для зберігання пального виготовлені у заводських умовах відповідно до вимог технічних умов і технічної документації, погодженої і затвердженої у встановленому законом порядку, встановлені з наземним розташуванням єдиним виробом, без проведення будівельних робіт, погодився із висновком судів попередніх інстанцій про відсутність у позивача обов`язку забезпечити прийняття в експлуатацію зазначеного об`єкта в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Під час розгляду справи відповідачем не доведено, що для встановлення резервуарів необхідно було проводити будівельні роботи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач надав достатньо документів для підтвердження ідентифікації місця для зберігання пального - резервуари для зберігання пального, і оскільки такі резервуари виконані як єдиний виріб, і їх встановлення не вимагало будівництва, у позивача не виникло обов`язку, зокрема, щодо прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва.

Поряд з цим, суд першої інстанції також вірно звернув увагу, у оскаржуваному рішенні відповідач наводить лише цитування відповідної статті 15 Закону № 481/95-ВР, проте не зазначає конкретно, який саме документ не подано або необхідно подати додатково, або який із поданих документів не відповідає закону, так само як відповідач не зазначає як саме, на його думку, належало б позивачу вводити в експлуатацію наявні ємність та обладнання, що є підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.01.2025 по справі № 140/1784/22.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, що відповідно має наслідком прийняття рішення про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на те, що позивачем при зверненні до контролюючого органу із заявою про видачу ліцензії було дотримано всіх умов та надано повний перелік документів, колегія суддів вважає, що у відповідача існує лише один вид правомірної поведінки - видати таку ліцензію. Отже, у відповідача відсутній вибір між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Головного управління ДПС у Сумській області видати ТОВ "Дорпостач" ліцензію на право зберігання пального за адресою: Сумська область, м. Шостка вул. Шевченка, 45.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено у пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 по справі № 480/675/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.В. П`янова С.П. Жигилій