Справа № 308/11088/25
Суддя: Зарева Н. І.
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі

головуючої судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до

ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ,

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - адвокат Тарадуда В.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги від 04 серпня 2025 року, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

В обґрунтування позову представник зазначив, що 24.03.2025 працівники територіального центру комплектування і підтримки примусово доставили позивача в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тоді ж останньому було дано відрізок паперу з текстом такого змісту: «Штраф 17 000 грн повинен бути сплачений протягом 15 днів ... ». жодних пояснень від працівників ТЦК та СП позивач не отримав, можливості ознайомитися з матеріалами справи йому не надали, саме тому позивачу є незрозумілим, у зв`язку з чим і хто наклав на ОСОБА_1 штраф. При врученні папірця із рахунком, працівник ТЦК та СП вказав, що це постанова про притягнення до адмінвідповідальності за вчинення адміністративного правопорушення пов`язаного із порушенням правил військового обліку.

Разом із тим зазначає, що позивача ознайомили із протоколом про адміністративне правопорушення, відповідно до якого - "24 липня 2025 року близько 11.58 год. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де було встановлено, що він не виконав вимогу, передбачену пунктом 2 розділу ІІ - Прикінцеві та перехідні положення ЗУ "Про внесення щодо деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист, яка передбачає, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим законом, з дня набрання чинності цим законом зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.

Тобто, в вину ОСОБА_1 ставиться порушення ч. 3 статті 210-1 КУпАП. При цьому, ще до розгляду справи по суті, (в протоколі вказано час розгляду 24 липня 2025 року о 16 год. 00 хв.) позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та змушено сплатити штраф, що є грубим порушенням вимог КУпАП щодо процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Із вказаною Постановою позивач категорично не погоджується, так як вона була винесена із грубими порушеннями вимог КУпАП, Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому підлягає скасуванню.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 та долучені до нього докази наведеним положенням законодавства не відповідають, адже не містять дату та місце вчинення адміністративного правопорушення; місце складання протоколу; не розкрито, яким саме чином позивач не виконав свій обов`язок. Більше того, у протоколі не зазначені докази на підтвердження того, що позивач не проходив медичного огляду військово-лікарської комісії.

Одночасно, до матеріалів не додано доказів, що посадова особа мала право на складання даного адміністративного протоколу. Оскаржувана постанова та протокол не містять жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, відсутні зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа дійшла висновку про винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, представник позивача у позовній заяві покликається на п. 63 Порядку № 560 (на момент виникнення спірних правовідносин), військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Відтак, фактична вимога пройти медичний огляд до прийняття рішення комісією за заявою про надання відстрочки суперечить приписам Постанови КМУ № 560.

ОСОБА_1 являється батьком 4-дітей, і з даного приводу систематично подавав заяви про надання відстрочки, проте знову ж таки 16.05.2025 позивач звернувся за місцем реєстрації із заявою про надання відстрочки, яка не була вирішена, і на даний час, з цього приводу ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про зобов`язання ТЦК та СП розглянути його заяву, проте рішення у справі на даний час не прийнято. Саме тому направлення для повторного огляду ВЛК до прийняття рішення у наданні відстрочки суперечить вимогам Постанови КМУ № 560.

Четвертого листопада 2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 , як відповідач, не визнає позовні вимоги позивача і просить відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 № 3621-IX (яким були внесені зміни до Закону № 2232-ХІІ, який набрав чинності з 18.05.2024) було скасовано статус «обмежено придатний» та установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. На момент виникнення спірних правовідносин позивач перебував у статусі військовозобов`язаного, на якого покладено обов`язок щодо дотримання правил військового обліку та проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби. Будь-які докази того, що позивач мав поважні причини для того, щоб не виконати обов`язок з уточнення облікових даних, позивачем не надано. Наявність діючої відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не звільняє військовозобов`язаного від виконання правил військового обліку. Позивачем цього не виконано, а відтак дії/бездіяльність позивача містять ознаки адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У зв`язку з наведеним у задоволенні позову слід відмовити.

24 листопада 2025 року представник відповідача на виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.11.2025 про витребування інформації, подав клопотання про долучення доказів, до якого додав копії протоколу № 1614 від 24.07.2025, постанови № 1614-1 від 24.07.2025 та копію довідки (замість військового квитка) відносно ОСОБА_1 .

Представник позивача просив розглянути справу у порядку письмового провадження у відсутності позивача та його представника, про що подав відповідну заяву, в якій також вказав, що позов позивач підтримує та просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак, у клопотанні про долучення доказів просить розгляд справи здійснювати у відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, в межах позовних вимог.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено судом, 24.07.2025 т.в.о. помічника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 з правової роботи, молодшим лейтенантом ОСОБА_2 складено протокол № 1614 від 24.07.2025 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про те, що громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно з вказаним протоколом, "24 липня 2025 року близько 11:58 ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де було встановлено, що він, згідно з відомостями, отриманими з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не виконав вимогу, передбачену пунктом 2 розділу ІІ - Прикінцеві та перехідні положення ЗУ "Про внесення щодо деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист, яка передбачає, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.

Громадянин ОСОБА_1 був визнаний обмежено придатним до військової служби та станом на 05 червня 2025 року повторний медичний огляд не пройшов, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 статті 210-1 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Факт вчиненого правопорушення підтверджується наявним в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостями та довідкою від 01.06.2006.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_3 від 24 липня 2025 року № 1614-1 на громадянина ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000,00 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, "24 липня 2025 року близько 11.58 год. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де було встановлено, що він, згідно з відомостями, отриманими з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не виконав вимогу, передбачену пунктом 2 розділу ІІ - Прикінцеві та перехідні положення ЗУ "Про внесення щодо деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист, яка передбачає, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим законом, з дня набрання чинності цим законом зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.

Громадянин ОСОБА_1 був визнаний обмежено придатним до військової служби та станом на 05 червня 2025 року повторний медичний огляд не пройшов, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 статті 210-1 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

З довідки (замість військового квитка), виданої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 01.06.2006, вбачається, що 21.02.2006 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_6 визнаний непридатним до військової служби в мирний час і обмежено придатним у військовий час за гр. 1 ст. 57-5 наказу МО № 207-99. Підлягає повторному огляду в 2011 році.

Позивач зазначає, що він категорично не погоджується з винесеною щодо нього постановою, так як вона була винесена із грубими порушеннями вимог КУпАП, Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в тому числі винесена з порушенням положень постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 «Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», зокрема, військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства процедура.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено про проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан.

Четвертого травня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист».

Зміни були внесені, зокрема, до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 38, ст. 324 із наступними змінами), а саме до статей 14 та 26. Внаслідок таких змін поняття «обмежена придатність» для визначення придатності особи до військової служби виключене.

Абзацом 2 Прикінцевих положень Закону України № 3621-IX від 21.03.2024 визначено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Тобто, виключивши із Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» таке поняття як «обмежена придатність», законодавець встановив обов`язок громадян, які належали до категорії з «обмеженою придатністю», пройти повторний медичний огляд для визнання придатності до військової служби з урахуванням внесенних до законодавства змін.

Водночас представник позивача у позовній заяві покликається на п. 63 Порядку № 560 (на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Відтак, фактична вимога пройти медичний огляд до прийняття рішення комісією за заявою про надання відстрочки суперечить приписам Постанови КМУ № 560."

Однак, суд критично оцінює вищенаведені доводи позивача з огляду на таке.

Відповідно до п. 63 постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 «Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», військовозобов`язані, які відповідно до пункту 58 цього Порядку звернулися із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії, за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю. Військовозобов`язані, у яких строк дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не завершився, на медичний огляд не направляються, крім випадків, коли військовозобов`язані приймаються на військову службу за контрактом, або були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), або самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.

З урахування наведеного покликання позивача на те, що він не міг бути направлений на повторний медичний огляд до вирішення питання про надання йому відстрочки не узгоджується з вимогою Закону України № 3621-IX від 21.03.2024 пройти повторний медичний огляд до 05.06.2025 з метою визначення придатності до військової служби, позаяк, положення пункту 63 вказаної постанови не поширюються на осіб, які були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії, за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю.

Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї письмових доказів, позивач з часу набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (№ 3621-IX від 21.03.2024), тобто з 05.05.2024 по 05.06.2025, повторно медичний огляд не проходив.

Відомостей про те, що позивач є особою з інвалідністю, що, відповідно до закону є підставою для непроходження повторного медичного огляду до 05.06.2025, позивачем не надано, судом у ході судового розгляду не встановлено.

Таким чином, на позивача, як на особу, визнану обмежено придатною до військової служби до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (№ 3621-IXвід 21.03.2024), покладено обов`язок пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби в строк до 05.06.2025, шляхом самостійного звернення до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста для отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Позаяк, позивач самостійно не вжив заходів щодо отримання направлення на ВЛК для походження повторного медичного огляду до 05.06.2025 і такий огляд не проходив, суд дійшов переконання про наявність в діях (бездіяльності) позивача події та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства уповноваженою на те посадовою особою на підставі всебічного і повного з`ясування фактичних обставин справи та зібраних у ході її розгляду доказів, у зв`язку з чим підстав для її скасування не має.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

У зв`язку з висновком суду про відмову в задоволенні позову, відповідно до вимог ст. 139 КАС України, витрати, понесені позивачем у зв`язку із сплатою судового збору, слід віднести на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 286 КАС України, може бути подана протягом десяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.І. Зарева