Справа № 360/1995/25
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2025-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1995/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати противоправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2020 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік у кількості 14 діб, щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2025 рік у кількості 05 діб, загальною кількістю 117 діб;

- зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2020 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2023 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік, 05 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік, загальною кількістю 117 діб.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач з 17.06.1998 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 12.09.2025 проходив службу в Національній поліції України, в період з 07.11.2015 по 31.03.2023 в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, з 01.04.2023 по 12.09.2025 проходив службу в Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до наказу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 11.09.2025 №798 о/с позивача було звільнено з посади заступника командира батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», із 12 вересня 2025 року, установивши йому щомісячну премію за вересень 2025 року в розмірі 131,376 відсотка, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби поліції, відрахувавши з грошового забезпечення кошти за 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, наданих за рахунок невідпрацьованої частини 2025 року, та виплатою компенсації за невикористані: за 2015 рік 03 доби щорічної основної оплачуваної відпустки та 01 добу додаткової оплачуваної відпустки; за 2018 рік 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2021 рік 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2022 рік 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2023 рік 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2024 рік 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2025 рік 10 діб додаткової оплачуваної відпустки. Станом на день звільнення складає: стаж служби для виплати надбавки за вислугу років у поліції та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби поліції - 28 років 09 місяців 14 днів.

18.09.2025 позивач отримав інформацію щодо можливих порушень своїх прав зі сторони Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме не виплати при звільненні компенсації за всі невикористані відпустки за період служби.

Позивач за період проходження служби в Національній поліції України, крім невикористаних відпусток про компенсацію за які було вказано в наказі Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 11.09.2025 №798 о/с про звільнення Позивача, також не використовував додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018, 2020, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки, про виплату компенсації за які позивачу інформації не було, оскільки за час проходження служби в Національній поліції позивачу відомостей про нарахування грошового забезпечення та його складові жодного разу не надавали. Крім того Позивачем додаткова оплачувана відпустка за 2025 рік у кількості 15 діб не використовувалася, проте відповідачем було компенсовано лише 10 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік.

У відповідності до вимог п.6 ч.5 ст. 160 КАС України, з метою досудового врегулювання спору, адвокат, діючи в інтересах позивача, звернувся з запитом від 18.09.2025 №126/25 до відповідача, на отримання інформації про всі невикористані відпустки позивачем з 2015 по 2025 рік, про здійснення відповідачем виплати позивачу компенсації за всі невикористані відпустки, і якщо компенсації не здійснені, виплатити їх позивачу.

Також, з метою встановлення всіх невикористаних відпусток позивачем за час проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області в період з 07.11.2015 по 31.03.2023, адвокат, діючи в інтересах позивача, звернувся з запитом від 18.09.2025 № 125/25 до Головного управління Національної поліції в Луганській області на отримання інформації про всі невикористані відпустки позивача з 2015 по 2023 рік, про здійснення Головним управлінням Національній поліції в Луганській області виплати позивачу компенсації за всі невикористані відпустки з 2015 по 2023 рік.

Представник позивача зазначає, що оскільки позивач в період з 01.01.2015 по 06.11.2015 працював в Головному управління МВС України у Луганській області, адвокат звернувся з запитом від 18.09.2025 № 124/25 до Голови Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області, на отримання інформації про надання в період з 01.01.2015 по 06.11.2015 позивачу додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік, та виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік при звільненні 06.11.2015 з Головного управління МВС України у Луганській області.

Вивченням наказу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 11.09.2025 №798 о/с про звільнення позивача, листа від 07.10.2025 № 15884 лк Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області щодо відпустки позивача, листа Головного управління Національної поліції в Луганській області від 06.10.2025 № 15865/111/19/05-2025 та довідки від 06.10.2025 № 2690/111/19-2025 щодо відпусток позивача, листа відповідача № 13933?-2025 від 06.10.2025 (107282) та додатку до листа - довідки № 28275-2025 від 06.10.2025 (107001) щодо відпусток позивача, було встановлено, що позивачем за час проходження служби в Національній поліції України не були використані наступні відпустки, компенсацію за які не було виплачено позивачу та про грошову компенсацію за ці невикористані відпустки не було зазначено в наказі Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 11.09.2025 №798 о/с про звільнення позивача, а саме додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018, 2020, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки та 05 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік.

У виплаті компенсації позивачу за невикористані відпустки: додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018, 2020, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки у кількості 14 діб кожна та щорічну додаткову оплачувану відпустки за 2025 рік у кількості 05 діб, відповідачем у відповіді № 13933-?2025 від 06.10.2025 (107282) фактично було відмовлено.

Представник позивача та позивач вважають бездіяльність відповідача щодо невиплати на користь позивача при звільненні компенсації за невикористані відпустки, противоправною, оскільки компенсації за невикористані відпустки передбачена нормами законодавства, а відповідачем не здійснено нарахування та виплату компенсації позивачу за невикористані відпустки.

Ухвалою суду від 16.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач надав відзив на позовну заяву, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив наступне.

Відповідно до вимог абзацу 10 пункту 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 за № 669/28799, зі змінами та доповненнями, які визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції, закладів освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку зазначається в наказі про звільнення.

Відповідно до наказу ДПОП «ОШБ» Лють» від 11.09.2025 № 798 о/с в частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, йому належала до виплати грошова компенсація за невикористані дні відпустки, а саме: за 2015 рік 03 доби щорічної основної оплачуваної відпустки та 01 добу додаткової оплачуваної відпустки; за 2018 рік 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2021 рік 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2022 рік 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2023 рік 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2024 рік 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2025 рік 10 діб додаткової оплачуваної відпустки.

Під час розрахунку при звільненні (12.09.2025) ОСОБА_1 нарахована та виплачена грошова компенсація за 184 діб невикористаних відпусток.

ОСОБА_1 своєю пільгою на отримання відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018, 2020, 2022, 2023, 2024, 2025 роки не скористався.

Відповідач зазначає, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій передбачена лише для військовослужбовців спеціальним законом, а саме абзацом третім пункту 14 статті 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до пункту 1 статті 59 Закону № 580, служба в поліції є державною службою особливого характеру. Таким чином, для поліцейських законодавством не передбачено можливості заміни додаткової відпустки як учаснику бойових дій грошовою компенсацією .

Законом України від 06.09.2023 № 3379-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб», частину 10 статті 93 Закону № 580-VIII викладено в новій редакції, тобто спеціальним законом повністю врегульовано питання щодо видів основних та додаткових відпусток, які компенсуються при звільненні, а отже жодні підстави для субсидіарного застосування інших законів з цього приводу відсутні. Крім того, навіть загальним законом, а саме статтею 24 Закону України «Про відпустки» компенсація за відпустки УБД також не передбачена.

Також відповідач зазначив, що є помилковим ототожнення різних за статусом суб`єктів (поліцейських та військовослужбовців), а саме : 1) поліцейських, яким відпустка УБД за поданими ними рапортами надавалася весь період часу їх служби, у т.ч. в особливий період з моменту оголошення мобілізації, оскільки Законом № 580 жодних обмежень для поліцейських з цього приводу не вводилось; 2) та військовослужбовців, яким дійсно в особливий період з моменту оголошення мобілізації законом прямо припинено (обмежено) надання додаткових видів відпусток, у т.ч. відпустки УБД, а у подальшому саме з урахуванням цих обмежень спеціальним відносно військовослужбовців Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (абзац третій пункту 14 статті 10-1 цього Закону в редакції Закону № 3379-IX від 06.09.2023), передбачено саме для військовослужбовців у випадку їх звільнення з військової служби виплату компенсації за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки УБД, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, єдине законодавчо установлене виключення щодо компенсації УБД відпусток установлений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виключно для військовослужбовців як наслідок прямо установлених законом обмежень для військовослужбовців щодо надання їм цієї категорії відпустом в особливий період з моменту оголошення мобілізації у разі їх звільнення з військової служби, і очевидно, що зазначене виключення не поширюється на поліцейських, які не являються військовослужбовцями, і на відносини проходження служби в поліції, оскільки служба в поліції не є військовою службою.

Застосування судами в своїх рішеннях постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 620/4218/18, є помилковим оскільки вона стосується виключно військовослужбовців та умов проходження військової служби, а не поліцейських і умов проходження служби в поліції.

Відповідно на поліцейських поширюються положення спеціального Закону № 580, які у свою чергу є повністю тотожними положенням Закону «Про відпустки», якими передбачена виплата компенсації виключно за невикористані 1) щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки поліцейського, а також 2) щорічні додаткові відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Іншого ані спеціальним Законом № 580, ані загальним Законом «Про відпустки» не передбачено.

Таким чином, ураховуючи внесені у 2023 році до спеціального Закону № 580 зміни, якими, по-перше, повністю врегулювано правовідносини щодо виплати компенсації поліцейським за невикористані відпустки при звільненні зі служби в поліції, а по-друге, нівельовано існуючу судово практику Верховного Суду як таку, що ухвалена за іншого правового регулювання .

Відповідач вважає, що підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за вказаний період, як учаснику бойових дій, при звільненні відсутні.

Щодо нарахування та виплати компенсації невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік у кількості 05 діб відповідач зазначив, що ОСОБА_1 додаткова оплачувана відпустка за 2025 рік не надавалася.

Відповідно до частини 3 статті 93 Закону № 580-VІІІ, за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Водночас відповідно до частин дев`ятої та десятої статті 93 Закону № 580-VІІІ поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення . При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Отже, за 2025 рік ОСОБА_1 було нараховано: 15 календарних днів/12 місяців =1,25 день на кожен місяць служби в році звільнення.

Відповідач вважає, що вимога щодо стягнення компенсації невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік у кількості 05 діб є повністю необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Користуючись правом на подання заяв по суті справи, представником позивача подана відповідь на відзив, в якій серед іншого зазначено таке.

Відповідач зазначив про те, що за своєю природою додаткова відпустка із збереженням заробітної плати, яка надається учасникам бойових дій, відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не є щорічною.

Разом з цим, представник позивача зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації поліцейським невикористаної відпустки як учаснику бойових дій, тому при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР. Редакція частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, яка діяла до 05 жовтня 2023 року, також не визначала права поліцейських учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані ними дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій.

Разом з цим Верховний Суд у постановах від 07.05.2020 у справі №360/4127/19, від 14.04.2021 у справі №620/1487/20, від 29.04.2021 у справі №200/602/20-а, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 31.05.2021 у справі 200/13348/19-а, від 31.05.2021 у справі № 200/13837/19-а, від 11.11.2021 року у справі № 200/1175/20-а, від 11.11.2021 у справі №360/1874/20 таке право поліцейських підтвердив і у подальшому від своєї правової позиції не відступав. Тому можна дійти висновку, що зміна редакції частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, якою знову ж таки не врегульовано спірне питання, жодним чином не нівелює правових висновків Верховного Суду щодо права поліцейських на отримання такої грошової компенсації.

Дослідивши матеріали судової справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій, з 17.06.1998 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 12.09.2025 проходив службу в Національній поліції України, в період з 07.11.2015 по 31.03.2023 в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, з 01.04.2023 по 12.09.2025 проходив службу в Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції Луганській області від 07.11.2015 № 8 о/с (по особовому складу) ОСОБА_1 (М-187599) який мав спеціальне звання капітан міліції, командиром взводу батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області, присвоївши йому спеціальне звання капітан поліції призначено з 07 листопада 2015 року по батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області.

Згідно із витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 01.04.2023 № 77 о/с (по особовому складу) майора поліції ОСОБА_1 (0121299), заступника командира роти № 1 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області переведено для подальшого проходження служби за ст. 65, п. п. 8, 9 Закону України «Про Національну поліцію»: до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з 01.04.2023.

Відповідно до витягу з наказу Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 11.09.2025 № 798 о/с (по особовому складу) підполковника поліції ОСОБА_1 (0121299), заступника командира батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77.

Також у вищевказаному наказі серед іншого зазначено:

Виплатити компенсації за невикористані дні:

- за 2015 рік - 03 доби щорічної основної оплачуваної відпустки та 01 добу додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2018 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2021 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки;

- за 2022 рік З0 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2023 рік - 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2024 рік - 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2025 рік - 10 діб додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідно до довідки № 28275-2025 від 06.10.2025 ОСОБА_1 , колишній працівник управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », дійсно з 06.06.1996 по 23.12.1997 проходив службу в ЗСУ, з 17.06.1998 по 06.11.2015 проходив службу в ОВС, з 07.11.2015 по 12.09.2025 проходив службу в Національній поліції України.

За період проходження служби в органах поліції не використав:

- за 2015 рік - 03 доби щорічної основної оплачуваної відпустки та 01 доба додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2016 рік 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2017 рік - щорічні основну та додаткову оплачувані відпустки використав у повному обсязі, додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій використав;

- за 2018 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2019 рік - щорічні основну та додаткову оплачувані відпустки використав у повному обсязі, додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій використав;

- за 2020 рік - 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2021 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки;

- за 2022 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2023 рік - 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2024 рік - 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2025 рік - 10 діб додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідно до листа Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 139332025 від 06.10.2025 (107282) ОСОБА_1 під час розрахунку при звільненні не нараховувалася та не виплачувалася грошова компенсація за невикористані дні відпусток учасника бойових дій.

У листі від 07 жовтня 2025 року № 15884лк Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України у Луганській області зазначила, що ОСОБА_1 за період проходження служби в ГУ МВС України у Луганській області з 01.01.2015 по 06.11.2015 додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати), як учаснику бойових дій за 2015 рік не використовував. Враховуючи вимоги діючого законодавства правові підстави для компенсації за невикористану додаткову відпусту зі збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій за 2015 рік відсутні.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України.

Статтею 5 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII), що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до абзацу першого частини першої, частини третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість щорічної відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час щорічної відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки. При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. У разі загибелі (смерті) поліцейського таке відрахування не проводиться. Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. У разі загибелі (смерті) поліцейського грошова компенсація за всі невикористані ним дні відпусток, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, виплачується членам його сім`ї, зазначеним в абзаці третьому частини шостої статті 94 цього Закону, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а в разі їх відсутності такі кошти входять до складу спадщини. Відкликання поліцейського із щорічної відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із щорічної відпустки здійснюється за письмовим наказом.

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим-десятим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.

Суд звертає увагу, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Водночас, зазначені вище норми фактично встановлюють право поліцейського, який є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації поліцейським невикористаної відпустки як учаснику бойових дій, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-XII.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, який відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що у справі, що розглядається, положення Закону № 3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 200/13837/19-а та від 11 листопада 2021 року у справі № 200/1175/20-а.

Твердження відповідача про те, що внаслідок зміни правового регулювання спірних правовідносин через внесення змін до частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII та її викладення в іншій редакції, застосуванню підлягають виключно положення цього Закону як спеціального, якими не визначено право поліцейських на отримання грошової компенсації за невикористані ними дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій, то суд відхиляє як безпідставні, з огляду на таке.

Редакція частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, яка діяла до 05 жовтня 2023 року, також не визначала права поліцейських учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані ними дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій. Разом з цим Верховний Суд у вище наведених постановах таке право поліцейських підтвердив і у подальшому від своєї правової позиції не відступав.

Відтак зміна редакції частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, якою знову ж таки не врегульовано спірне питання, жодним чином не нівелює правові висновки Верховного Суду щодо права поліцейських на отримання такої грошової компенсації.

Вищеописаними матеріалами справи підтверджено, що позивач під час проходження служби в Національній поліції України не використав додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових за 2015 рік 14днів, 2016 рік 14 днів, 2018 рік 14 днів, 2020 рік 14 днів, 2022 рік 14 днів, 2023 рік 14 днів, 2024 рік 14 днів, 2025 рік 14 днів, а всього 112 діб, тому при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за такі дні невикористаної ним відпустки.

Згідно зі статтею 78 Закону № 580-VIII стаж служби в поліції дає право, зокрема, на надання додаткової оплачуваної відпустки.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Відповідно до ч.3 ст.92 Закону № 580- VIII за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Як вбачається з наказу про звільнення, стаж служби позивача в поліції складає 28 років 09 місяців 14 днів. За 2025 рік позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за 10 діб додаткової оплачуваної відпустки.

Оскільки вислуга років позивача складає 28 років 09 місяців 14 днів, то тривалість невикористаної позивачем, відповідно до ч. 3 ст. 93 Закону №580-VIII щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік складає 15 днів.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що щорічна додаткова оплачувана відпустка надається за стаж служби в поліції, і не залежить від кількості відпрацьованого за рік часу.

При цьому, відповідачем було компенсовано позивачу лише за 10 діб, а не за 15 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік.

Отже, відповідач всупереч вище наведених правових норм не визначив у наказі про звільнення зі служби в поліції виплату позивачу грошової компенсації за дні невикористаної ним додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також невикористаних 15 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки та не виплатив позивачу грошову компенсацію за такі відпустки, чим допустив протиправну бездіяльність.

При цьому суд вважає, що відсутність в наказі про звільнення зі служби в поліції, інформації про виплату компенсації за невикористані позивачем у спірному періоді днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій та щорічної додаткової оплачуваної відпустки, не звільняє відповідача від обов`язку нарахувати та виплатити позивачу таку грошову компенсацію.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи, суду надано: договір про надання правничої допомоги від 18 вересня 2025 року № 184, Додаток №1 до договору про надання правничої допомоги № 184 від 18 вересня 2025 року, акт здачі-приймання наданої правничої допомоги від 11 жовтня 2025 року № 50, квитанцію від 11 жовтня 2025 року № 50.

Дослідженням договору про надання юридичних послуг від 18 вересня 2025 року № 184 встановлено, що адвокат Пупинін О.М. (далі Юрист) та ОСОБА_1 (далі Клієнт) уклали цей договір про наступне:

за цим договором Юрист зобов`язується: представляти інтереси ОСОБА_1 в усіх судах України; робити запити до підприємств, установ, організацій для збору доказів по справі; надавати усні та письмові консультацій з питань, що стосується даної справи; готувати позови, заяви, скарги, відзиви, заперечення, клопотання для досягнення позитивного результату по даній справі (пункт 2.1 Договору);

за роботу, виконану Юристом, Клієнт здійснює оплату згідно умов викладених у Додатку № 1 до цього Договору, але це не позбавляє Клієнта права здійснювати оплату шляхом внесення авансових платежів в розмірі узгодженому Сторонами (пункт 3.1 Договору);

факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг (пункт 3.2 Договору);

гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок Юриста (пункт 3.3 договору);

цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє невизначений час до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань або його розірвання за ініціативою любої з Сторін (пункт 4.1 Договору);

моментом виконання зобов`язань Юристом є винесення рішення судом касаційної інстанції (пункт 4.2 Договору).

У додатку № 1 до договору про надання юридичних послуг № 184 від 18 вересня 2025 року визначено такі тарифні ставки винагороди (гонорару): попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів 500,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, апеляційна скарга, касаційна скарга) 3000,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (відповідь на відзив, клопотання, заява, відповідь на апеляційну скаргу, тощо ) 1000,00 грн; представництво в судах усіх інстанцій за 1 годину представництва 500,00 грн.

Згідно з актом здачі-приймання наданої правничої допомоги від 11 жовтня 2025 року № 50 Юрист та Клієнт склали цей акт про те, що на підставі договору про надання правничої допомоги № 184 від 18 вересня 2025 року Юристом була надана наступна правнича допомога при підготовці адміністративного позову Клієнта до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 18.09.2025 вих. № 125/25 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів 500 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 18.09.2025 вих. № 124/25 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів 500 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 18.09.2025 вих. №126/25 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів 500 грн; підготовка процесуального документу по справі (позовна заява) 3000 грн, а всього 5000,00 грн.

Також в акті зазначено, що підписанням цього акта Клієнт підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень Договору про надання правничої допомоги № 184 від 18 вересня 2025 року, а також не має претензій до Юриста стосовно отриманих від нього послуг, вказаних у цьому Акті.

Квитанцією від 11 жовтня 2025 року № 50 підтверджено отримання Юристом від Клієнта 5000,00 грн за надану послугу відповідно до акта здачі-приймання наданої правничої допомоги № 50 від 11 жовтня 2025 року.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідачем не заявлено.

Судом установлено, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 5000,00 грн підтверджені належними та допустимими доказами, стосуються справи, що розглядається, у них наявні необхідні дані, які підтверджують обсяг та перелік наданих послуг і виконаних робіт, здійснених адвокатом.

Суд вважає такі витрати співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), витраченим на їх виконання часом, обсягом наданих послуг тощо, а тому не знаходить підстав для їх зменшення.

Оскільки позов підлягає задоволенню, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати противоправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018, 2020, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки (112 днів) та грошової компенсації за невикористані 05 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018, 2020, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки (112 днів) та грошову компенсацію за невикористані 05 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова