Справа № 420/39602/25
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попилястого А.В. від 29.08.2024 по ВП № НОМЕР_1 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн.;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначав, що не погоджується із правомірностю постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попилястого А.В. від 29.08.2024 по ВП № НОМЕР_1 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчого збору у розмірі 32000 грн. Постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн. створило загрозу неправомірного стягнення коштів з позивача. ІНФОРМАЦІЯ_2 є військовою установою, що фінансується за рахунок державного бюджету, і витрати на сплату виконавчого збору не були передбачені кошторисом позивача. Вилучення цих коштів поставить під загрозу виконання позивачем обов`язкових видатків, зокрема виплат за судовими рішеннями, сплати судового збору тощо. Всупереч чинному законодавству України, станом на 09.08.2025, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 29.08.2024 ВП НОМЕР_2 на адресу позивача так і не надходила. Спір, що вирішений рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 по справі №420/10174/24, мав виключно майновий характер. Кінцевим результатом виконання вищезазначеного рішення суду є виплата грошових коштів, отже вказаним. рішенням вирішена вимога про захист права, що підлягає грошовій оцінці, натомість, оскаржуваною постановою державного виконавця вирішено стягнути з військової частини виконавчий збір в розмірі 4-х мінімальних розмірів заробітної плати, виходячи з того, що рішення у справі має немайновий характер.

Ухвалою від 02.12.2025 відкрито провадження у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 по справі №420/10174/24 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 ; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30.09.2021 року по 20.05.2023 року, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України " «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік»; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію за період з 30.09.2021 року по 20.05.2023 року, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попилястого А.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 від 29.08.2024 з виконання виконавчого листа №420/10174/24, виданого 14.08.2024 Одеським окружним адміністративним судом.

Також, згідно постанови від 29.08.2024 про стягнення виконавчого збору з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 32000 грн.

Не погоджуючись із постановою від 29.08.2024 про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України "Про виконавче провадження", відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі ст.5 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Статтею 18 Закону встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попилястого А.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 від 29.08.2024 з виконання виконавчого листа №420/10174/24, виданого 14.08.2024 Одеським окружним адміністративним судом.

Також, згідно постанови від 29.08.2024 про стягнення виконавчого збору з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 32000 грн.

Частиною 4 ст.27 вказаного Закону визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч. 1 ст.42 Закону України Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст.27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частинами 1 та 2 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

При цьому виконавчий збір - це лише одна із складових коштів виконавчого провадження, які згідно з ч.1 ст.42 Закону України "Про виконавче провадження" складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст.27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2-4 ст.42 Закону України "Про виконавче провадження" витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що виконавчий збір справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, за виключенням певних випадків. При чому, постанова про стягнення виконавчого збору приймається одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 від 29.08.2024 року, якою стягнуто виконавчий збір, діяв на підставі Закону України "Про виконавче провадження" та в межах повноважень, оскаржувана постанова відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, що свідчить про відсутність підстав для визнання її протиправною.

При цьому, щодо посилання позивача на те, що всупереч чинному законодавству України, станом на 09.08.2025, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 29.08.2024 ВП НОМЕР_2 на адресу позивача так і не надходила, суд зазначає наступне.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) згідно реєстру направлення рекомендованого листа №02.09.2024 постанова про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 від 29.08.2024 направлено на адресу позивача 02.09.2024, що підтверджується копією реєстром направлення рекомендованих листів. В подальшому направлений лист до Відділу не повертався.

09.05.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 Відділом примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на електронну пошту за вихідним номером № 11596 від 09.05.2025 направлено вимогу державного виконавця щодо виконання рішення суду, що підтверджується скріншотом. 23.05.2025 на адресу Відділу надійшла відповідь на вимогу, яку долучено до матеріалів виконавчого провадження.

08.08.2025 року державним виконавцем на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження у зв`язку із повним фактичним виконання рішення суду, про що винесено відповідну постанову та направлено сторонам для відома.

20.08.2025 року на адресу відповідача надійшла скарга від боржника на рішення, дії бездіяльність державного виконавця.

10.09.2025 року відповідачем на електронну пошту боржника, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , за вихідним № 21232 від 10.09.2025 направлено відповідь на скаргу, що підтверджується скріншотом, а також у подальшому відповідь направлено на поштову адресу боржника, що підтверджується копією реєстром направлення рекомендованих листів.

Як вбачається із вище викладеного позивач був обізнаний щодо наявності постанови про виконавчий збір.

Суд зазначає, що з положень Закону № 1404-VІІІ та Інструкції № 512/5, вбачається, що витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції, друк документів тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість прийняття постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попилястого А.В. від 29.08.2024 по ВП № НОМЕР_1 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн. та відсутності підстав для її скасування.

Щодо клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду, яке надійшло до суду 08.12.2025 року, суд дійшов наступного.

Позивач зазначає, що 06.08.2025 проведено моніторинг відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження у відкритому доступі. Під час моніторингу виявлено відкрите ВП НОМЕР_2, яке перебуває на виконанні у відповідача. Зазначає, що постанову про відкриття позивач не отримував. На адресу відповідача було направлено заяву про отримання постанови про відкриття ВП № НОМЕР_1. У відповідь на запит, відповідач надіслав постанову про відкриття. На електронну адресу відповідача направлено скаргу на дії державного виконавця у зв`язку з порушеннями державним виконавцем при виконанні рішення, норм пункту 10-2 Розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження". Станом на дату подання позовної заяви відповідь на скаргу від відповідача не надходила.

Під час звернення з вищевказаними скаргами, позивач мав легітимні очікування стосовно прийняття рішення суб`єктом владних повноважень на проведення перевірки законності дій державного виконавця по ВП№75928140. Визначено умови, за наявності яких певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування та стає предметом захисту у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Встановлено правове підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування. Доведено, що відсутність у законі приписів щодо певного права, яке однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року № 5- р(ІІ)/2020 з цього приводу акцентовано увагу на тому, що складовим елементом загального принципу юридичної визначеності як вимоги верховенства права (правовладдя) також є принцип правомірних (легітимних) очікувань, який, за тлумаченням Венеційської Комісії, виражає ідею, що органи публічної влади повинні додержуватися не лише приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань.

Після надходження на адресу ХЗВ ВСП ЗСУ платіжної інструкції №807 про сплату судового збору ІНФОРМАЦІЯ_4 для подачi позову щодо визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № НОМЕР_1 вiд 29.08.2024 у сумі 2 422,40 грн. Сума сплаченого судового збору відповідає актуальним заявленим позовним вимогам, які були скореговані з моменту направлення заявки.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.10.2023 по справі №910/1432/21 виснував, що триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення державним виконавцем певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивачем строк звернення до суду не є пропущеним.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється згідно з приписами статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-77, 139, 242-246, 259-262, 271, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.08.2024 по ВП № НОМЕР_1 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА

.