Справа № 420/26393/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває зазначена справа, в якій ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.07.2025 про складання акту про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) за матір`ю ОСОБА_2 , із порушенням строків розгляду;

- визнати протиправною бездіяльність Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.08.2025 про надання наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області рішень про надання соціальних послуг з догляду вдома за ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 07.07.2025 №6 Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області, розглянутий на заяви ОСОБА_1 від 29.07.2025, виданий з порушенням строків 11.07.2025, відповідно якого факт здійснення постійного догляду не підтверджено;

- зобов`язати Дачненську сільську раду Одеського району Одеської області розглянути заяву від 28.07.2025 та повторно розглянути заяву від 29.07.2025 року ОСОБА_1 про складання та видачу акту про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) за його матір`ю ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.07.2025 адвокатом в інтересах ОСОБА_1 листом направлено його заяву від 28.07.2025 року про складання та надання акту про встановлення факту здійснення догляду, відповідно п.61 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560. 29.07.2025 ОСОБА_1 особисто звернувся до відділу соціального захисту населення Дачненської сільської ради з оригіналом заяви від 28.07.2025 та додатками, маючи при собі оригінал паспорту для засвідчення своєї особи, де працівник відділу повідомила, що в додатках до заяви відсутній його паспорт, при тому, що у ОСОБА_1 був весь пакет документів в паперовій формі з оригіналом та копією його паспорту, а також повідомила, що Витяги з реєстру територіальної громади не оновлено. Крім того, 29.07.2025 ОСОБА_1 повторно особисто подав відповідно заяву про складання та надання акту про встановлення факту здійснення догляду з додатками та оновленими Витягами з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання його та матері. 29.07.2025 від в.о. Дачненської сільської ради на електронну адресу адвоката надійшла відповідь про невідповідність поданої ОСОБА_1 заяви Постанові та Положенню про порядок складання та видачі акта встановлення факту здійснення особою постійного догляду, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дачненської сільської ради від 18.03.2025 №73. Станом на 04.08.2025 заява ОСОБА_1 від 28.07.2025, від 29.07..2025 та адвокатський запит від 30.08.2025 не розглянуті, що перешкоджає ОСОБА_1 отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, яка надана ІНФОРМАЦІЯ_1 та діє до 06.08.2025 року, чим порушуються охоронювані законом права та інтереси ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 08.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13.08.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно з якою листом Відповідача за вих.. №01-11/126, який надійшов на електронну адресу адвоката 05.08.2025 о 10.12 год., у відповідь на звернення, без уточнення якого самого звернення, Відповідачем надано перелік документів для отримання Акту про встановлення факту здійснення догляду, які Позивачем долучені за даним переліком при поданні заяв від 28.07.2025 і від 29.07.2025 та 05.08.2025 доповнено військовообліковим документом в електронному вигляді. Разом з тим, встановивши відсутність документів, передбачених пунктом 9 додатку 5 Порядку №560, Відповідач не повідомив Позивача про відсутність підстав для складання акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, таким чином, Відповідач не розглянув заяву Позивача від 28.07.2025, чим порушив процедуру, встановлену Законом України "Про адміністративну процедуру", що є протиправним. 08.08.2025 о 16.58 год. за вих .№01-11/130 на електронну адресу адвоката надійшла відповідь на адвокатський запит від 05.08.2025 про те, 07.08.2025 комісією із встановлення факту особою постійного догляду при Дачненській сільській раді проведено засідання, в результаті якого було оформлено Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду №6 від 07.08.2025 та Позивач запрошений до Відділу соціального захисту населення Дачненької сільської ради разом із ОСОБА_2 для його підписання та отримання в останні хвилини робочого часу робочого тижня, таким чином Відповідач створив умови для не можливості отримання 08.08.2025 оформленого Акту. Лист 08.08.2025 о 16.58 год. за вих .№01-11/130 на електронну адресу адвоката не є результатом розгляду у встановлені Законом строки заяви Позивача від 29.07.2025, а так само і заяв Позивача від 28.07.2025 та 05.08.2025, так як виконати запропоноване у даному листі було неможливо. Крім того, Відповідач запропонував Позивачу доставити і особу, за якою здійснюється догляд ОСОБА_2 до Відділу соціального захисту населення для ознайомлення та підписання Акту, у якої після відвідування комісії за місцем мешкання 05.08.2025 стався гіпертонічний криз з викликом швидкої допомоги. З огляду на той факт, що даний лист отримано в кінці робочого часу п`ятниці 08.08.2025, на наступний робочий день - 11.08.2025 ОСОБА_1 отримав Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду №6 від 07.08.2025, в якому установлено, що факт здійснення постійного догляду не підтверджено, без повідомлення причини, аргументів та роз`яснень такого висновку комісії та з порушенням строків розгляду заяви щодо його отримання (11.08.2025). Виданий Акт Дачненської сільської ради про встановлення факту здійснення особою постійного догляду №6 від 07.08.2025 на підставі заяви Позивача від 29.07.2025 за текстом не встановлює факт постійного догляду, а тому заява Позивача від 29.07.2025 року відповідним чином не розглянута та Відповідачем не надано доказів, фактів не встановлення догляду, що змушує доповнити позовні вимоги. Крім того, заява Позивача від 28.07.2025 року не розглянута та заява від 05.08.2025 про надання довідки, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку в Центрі надання соціальних послуг та не отримує послугу догляду вдома також не розглянута. Таким чином, протиправна бездіяльність Відповідача за заявою Позивача від 29.07.2025 призвела до складання Відповідачем протиправного Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду №6 від 07.08.2025, протиправна бездіяльність Відповідача щодо розгляду заяви від 28.07.2025 та заяви від 05.08.2025, - які за змістом подані для складання та надання такого акту, в результаті призвели до обмеження права Позивача на подання до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви у продовженні терміну дії відстрочки за п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», яка закінчилася 07.08.2025 року та на теперішній час ОСОБА_2 , яка має когнітивні порушення, встановлені лікарем психіатром та лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я, у разі мобілізації її сина Позивача у справі залишиться одна за місцем проживання, так як Позивач є її єдиною дитиною.

Відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов, у зв`язку із чим справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28.07.2025 адвокатом Осипенко О.А. в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , супровідним листом направлено його заяву від 28.07.2025 року про складання та надання акту про встановлення факту здійснення догляду, відповідно п.61 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 р. №560, (далі Порядок) із змінами в редакції Постанови КМУ від 16.08.2024 № 930.

Листом відповідача за вих №01-11/126, який надійшов на електронну адресу адвоката 05.08.2025 о 10.12 год., у відповідь на звернення, без уточнення якого самого звернення, відповідачем надано перелік документів для отримання Акту про встановлення факту здійснення догляду, які Позивачем долучені за даним переліком при поданні заяв від 28.07.2025 і від 29.07.2025 та 05.08.2025 доповнено військовообліковим документом в електронному вигляді.

Також згідно листа відповідача № 01-11/130 від 08.08.2025, на адвокатський запит від 05.08.2025 року № 41 повідомлено, що заяви ОСОБА_1 щодо складання та надання акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, були розглянуті встановлені Законом строки.

07.08.2025 року комісією із встановлення факту особою постійного догляду при Дачненській сільській раді було проведено засідання, в результаті якого було оформлено Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду № 6 від 07.08.2025 року.

08.08.2025 ОСОБА_1 шляхом мобільного зв`язку та поштового зв`язку за адресою місця реєстрації ( АДРЕСА_1 ) було повідомлено про необхідність звернутись до Відділу соціального захисту населення Дачненської сільської ради за адресою: Одеська обл., Одеський район, с.Дачне, вул. Лікарняна, 1 А разом з ОСОБА_2 для підписання даного акту та подальшого його отримання.

11.08.2025 ОСОБА_1 отримав Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду №6 від 07.08.2025, в якому установлено, що факт здійснення постійного догляду не підтверджено.

Зважаючи на те, що протиправна бездіяльність відповідача за заявою позивача від 29.07.2025 призвела до складання відповідачем протиправного Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду №6 від 07.08.2025, протиправна бездіяльність Відповідача щодо розгляду заяви від 28.07.2025 та заяви від 05.08.2025 порушують права та інтереси позивача, останній звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 3статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами

Правовідносини, які пов`язані з процедурою надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення регулюються Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок № 560).

Так, згідно з пунктом 61 Порядку № 560 військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та не отримують компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються за встановленням факту здійснення постійного догляду із заявою у довільній формі на ім`я керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м. Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", за якою здійснюється догляд. У заяві повинні бути зазначені такі відомості про військовозобов`язаного, який здійснює постійний догляд: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); відомості про особу, за якою здійснюється постійний догляд (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса зареєстрованого/ задекларованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).

Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", до заяви, зазначеної в абзаці першому цього пункту, додають документи, визначені у підпунктах 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).

Районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.

Комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду здійснює розгляд заяви протягом десяти календарних днів з дати її подання.

До складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду можуть входити депутати місцевої ради, представники виконавчих органів місцевого самоврядування, громадських організацій загальною чисельністю не менше ніж п`ять осіб.

Під час своєї роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду: відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду; перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.

За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду складає та надає військовозобов`язаному акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).

Суд зазначає, що будь-яких беззаперечних доказів щодо здійснення постійного догляду позивачем за своєю матір`ю матеріали справи не містять.

Постійний догляд це соціальна послуга, яка передбачає систематичну допомогу людині, яка через стан здоров`я, вік або інші обставини не може самостійно забезпечити свої базові потреби.

Саме по собі поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без буд-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Позивачем до матеріалів позову долучено висновок № 36 від 17.02.2025 КНП Усатівської сільської ради «Усатівський центр первинної медико-санітарної допомоги».

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Відповідно до п.2 цієї Інструкції висновок призначений для реєстрації когнітивних порушень які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (F00-F09), розумова відсталість (F70-F79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (F10-F19), шизофренія (F20), первазивні розлади розвитку (F84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо.

Пунктом 1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1998 року №297 «Про перехід органів і закладів охорони здоров`я України на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду» здійснено перехід на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (МКХ-10), як єдиного міжнародного нормативного документу для формування системи обліку і звітності в охороні здоров`я - з 01.01.1999 року.

У свою чергу, відповідно до МКХ-10 «Клас V. Розлади психіки та поведінки» включає перелік захворювань за кодами F00-F99.

Втім, у матеріалах справи відсутні документи, в яких зазначено про наявність у матері позивача захворювання за кодами F00-F99.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач фактично висловлює не згоду із прийнятим відповідачем, як уповноваженим органом рішенням про не встановлення факту здійснення ним постійного догляду за матір`ю та просить суд перебрати на себе дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування і прийняти рішення про підтвердження факту здійснення ним постійного догляду за матір`ю, скасувавши відповідний акт.

При цьому підставою для такого скасування представник позивача зазначає те, що в ньому не наведено мотиви його прийняття.

Суд відхиляє такі посилання представника позивача на ненаведення відповідачем в акті про встановлення факту здійснення особою постійного догляду мотивів, які стали підставою для висновку про не підтвердження факту здійснення ним постійного догляду за матір`ю та зазначає, що додатком 8 до Порядку №560 чітко визначена форма Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, яка не передбачає окремої графи для зазначення у ньому підстав прийнятого рішення.

Натомість суд звертає увагу, що питання видачі акту встановлення факту здійснення догляду є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу відповідача.

Відтак, Комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду надано виключне право встановлення факту здійснення військовозобов`язаними постійного догляду за особами, які потребують постійного догляду. Жоден інший орган влади не може брати на себе відповідні повноваження.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належали б до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Тобто, суд не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами.

Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № К (80)2, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (рішення Верховного Суду у справі № 826/10085/16).

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодзгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних державних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд зазначає, що під час розгляду справи позивачем не наведено, а судом не встановлено порушення відповідачем процедури прийняття ним рішення щодо позивача.

Вимоги щодо бездіяльності по розгляду заяви позивача від 28.07.2025 також є безпідставними, адже листом від 29.07.2025 № 02-33/1157 представнику позивача було повідомлено, що виданий адвокатом ордер не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам на представлення інтересів громадянина ОСОБА_1 в Відділі соціального захисту населення Дачненської сільської ради, так само як і відсутній витяг з відповідного договору про надання правової (правничої) допомоги в обсязі, необхідному для виконання такого звернення. Доведено до відома, що подана заява в інтересах гр. ОСОБА_1 не відповідає вимогам, встановленим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, зі змінами та доповненнями, а також Положенню про порядок складення та видачі акта встановлення факту здійснення особою постійного догляду, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дачненської сільської ради від «18» березня 2025 р. № 73.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що суб`єктом владних повноважень в межах спірних правовідносин не було вчинено протиправних дій, а тому його поведінка не призвела до порушення прав та законних інтересів позивача.

Посилання позивача на порушення строків розгляду також не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що 07.08.2025, тобто в межах десятиденного строку, передбаченого пунктом 61 Порядку №560, комісією відповідача було проведено засідання та складено акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду. Отримання позивачем цього акта 11.08.2025 обумовлено не бездіяльністю відповідача, а обставинами, що виникли у самого позивача, та не впливають на факт прийняття рішення комісією в межах строків, установлених законодавством.

Суд також ще раз наголошує, що не може бути прийнятий довід сторони позивача про протиправність акта з тієї підстави, що в ньому нібито не наведено мотивів прийнятого рішення. Так, форма акта визначена додатком 8 до Порядку №560 не містить полів чи граф для викладення мотивувальної частини. Отже, відповідач діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до встановленої нормативної форми. Будь-які вимоги позивача щодо обов`язку відповідача зазначати додаткові пояснення чи мотиви у документі, форма якого визначена нормативним актом Кабінету Міністрів України, не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Крім того, доводи позивача зводяться до спроби поставити під сумнів висновки комісії щодо встановлення або невстановлення факту здійснення ним постійного догляду за матір`ю та фактично спрямовані на те, щоб суд перебрав на себе дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування. Однак суд не може підміняти компетентний орган та приймати рішення замість нього, зокрема оцінювати фактичні обставини, які законодавець відніс до виключної компетенції комісії. Жодних доказів істотного порушення процедури або виходу відповідача за межі своїх повноважень позивачем не надано.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту протиправної бездіяльності або протиправності рішень відповідача, а його твердження ґрунтуються виключно на власному суб`єктивному тлумаченні правових норм та незгоді з результатом розгляду поданих заяв. За таких обставин позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області (67625, Одеська область, Одеський район, с. Дачне, вул. Шахт) про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк