Справа № 320/56045/25
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

09 грудня 2025 року м. Київ 320/56045/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Жукова Є.О., розглянувши заяву про забезпечення позову, подану в адміністративній справі

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТБУД 2015»
доДержавної інспекції архітектури та містобудування України
провизнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТБУД 2015 про забезпечення позову.

08 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТБУД 2015» повторно (заявник) звернулося до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд:

- зупинити дію Постанови № 38-2025/02-2-03 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесену 08.08.2025 року головним інспектором будівельного нагляду Другого відділу державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду Мушинським Олександром Васильовичем стосовно ТОВ «МОНОЛІТБУД 2015» за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівництва за адресою: Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Мукачівська, 44, яке мало місце 17.07.2025 року, за наслідками якого було складено акт позапланового заходу № 34 від 25 липня 2025 року, відповідно до якої ТОВ «Монолітбуд 2015» було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацу 3 пункту 4 частини 3 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 2 725 200, 00 гривень.

- зупинити стягнення на підставі виконавчого документу постанови Державної інспекції архітектури та містобудування України № 38-2025/02-2-03 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесену 08.08.2025 року.

За твердженнями заявника необхідність вжиття запропонованих заходів забезпечення позову зумовлена очевидною противністю оскаржуваної постанови Державної інспекції архітектури та містобудування України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТБУД 2015», вважаючи протиправними дії інспекторів Державної інспекції архітектури та містобудування України під час проведення перевірки, складення акту перевірки та прийняття постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності зазначає, що виконання оскаржуваної постанови істотно ускладнить виконання рішення суду та поновлення порушених чи оспорюваних прав заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.12.2025 заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

Оцінивши викладені в заяві твердження, повно та всебічно дослідивши надані заявником документи, суд дійшов до наступних висновків.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 розділу І Загальних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України), яка визначає підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі, метою якого є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Положеннями статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Варто зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Варто зазначити, що при розгляді заяви про забезпечення позову суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Комітет Міністрів Ради Європи (далі - КМРЄ) у параграфі І та ІІ Рекомендацій від 13 вересня 1989 року № R(89)8 «Про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах» (on provisional court protection in administrative matters) наголосив, що заявник може просити суд або інший компетентний орган вжити заходи тимчасового захисту від адміністративного акта; надаючи особі тимчасовий захист, суд бере до уваги всі обставини та інтереси; такі заходи можуть вживатися зокрема, у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо аргументи заявника на перший погляд (prima facie) спростовують правомірність такого акта.

КМРЄ у пункті «d» глави 5 «Ефективність судового розгляду» Рекомендацій (2004)20 «Про судовий перегляд адміністративних актів» (on judicial review of administrative acts), прийнятих 15 грудня 2004 року, також вказав, що суд повинен мати право надавати тимчасові заходи захисту до завершення провадження.

Водночас Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) притримується позиції, згідно з якою заходи забезпечення (тимчасові заборони), які вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (рішення ЄСПЛ від 17 травня 2016 року у справі «Джиніч проти Хорватії» (Dћiniж v. Croatia), № 38359/13, пункти 61- 62; рішення ЄСПЛ від 16 березня 2021 року у справі «Карагасаноглу проти Туреччини» (Karahasanoglu v. Turkey), заяви №21392/08 та 2 інші, пункти 144-153).

Отже, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Звертаючись до суду із повторною заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтовує необхідність вжиття запропонованих заходів забезпечення позив наявністю ознак, що свідчать про очевидну протиправність оскаржуваної постанови Державної інспекції архітектури та містобудування України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТБУД 2015» вважає протиправними дії інспекторів Державної інспекції архітектури та містобудування України щодо проведення позапланової перевірки та винесення відповідних приписів та оскаржуваної постанови про накладення штрафу з огляду на те, що при проведенні перевірки та складанні акту перевірки за результатами позапланового заходу інспекторами Державної інспекції архітектури та містобудування України було допущено низку грубих порушень вимог чинного законодавства, не було зібрано належних та допустимих доказів наявності факту правопорушення в діяннях заявника.

Особливо увагу заявник звертає на негативні наслідки можливого виконання оскаржуваної постанови, з огляду на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТБУД 2015» (субпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОБУД МОЛЛ» (підрядник) укладено договір субпідряду №27/11-2025 від 27.11.2025, отже, у разі перерахування авансового платежу на розрахунковий рахунок заявника, такий платіж буде автоматично списаний Вишгородським ВДВС в рахунок оплати заборгованості за оскаржуваною постановою №2139/02/12-25 від 29.08.2025 року, що в свою чергу, позбавить останнього можливості належного виконання обов`язків за вищезазначеним договором підряду, у зв`язку з відсутністю грошових коштів на закупівлю будівельних матеріалів.

Суд критично оцінює викладені в заяві про забезпечення позову твердження та надані на їх підтвердження аргументи, з огляду на наступне.

Досліджуючи долучені до цієї заяви копії документів, зокрема, договір Субпідряду №27/11-2025 від 27.11.2025 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТБУД 2015» (субпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОБУД МОЛЛ» (підрядник), суд встановив наступне.

Відповідно до 2.1. вищезазначеного договору роботи виконуються з матеріалів підрядника, з використанням машин та механізмів підрядника (тобто Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОБУД МОЛЛ»).

Отже, посилання заявника на негативні наслідки, у разі невжиття запропонованих заходів забезпечення позову щодо неможливості належного виконання обов`язків за договором Субпідряду №27/11-2025 від 27.11.2025, у зв`язку з відсутністю грошових коштів на закупівлю будівельних матеріалів, спростовуються долученими ним же до заяви про забезпечення позову документів.

Більше того, суд звертає увагу заявника, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є беззаперечними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 22.09.2022 у справі №160/1609/22; від 29.09.2022 у справі №380/3826/21.

Поряд з цим, чинне законодавство передбачає захист порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав заявника, якщо таке буде підтверджено за результатами вирішення спору по суті.

Також суд враховує те, що з аналізу обраного позивачем заходу забезпечення позову та суб`єктного складу учасників адміністративної справи №320/56045/25 вбачається, що Державна інспекція архітектури та містобудування України не приймає рішення щодо арешту коштів позивача.

Більше того, суд зазначає, що постанови, прийняті старшим державним виконавцем Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), в рамках виконавчого провадження №79076684, постановлені на підставі оскаржуваної постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 38-2025/02-2-03 від 08.08.2025 не є предметом спору в адміністративній справі №320/56045/25.

В свого чергу, положеннями пункту 5 частини 3 статті 151 КАС України встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Щодо долучених Товариством з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТБУД 2015» до цієї заяви копії документів, таких, як: скріншот з електронного кабінету платника податків; заява про примусове виконання рішення; оскаржувана постанова; відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам; податкових розрахунків сум доходу; договір субпідряду; інформації про виконавче провадження; виписки по банківському рахунку, варто зазначити, що ці документи жодним чином не підтверджують твердження заявника щодо очевидної протиправності оскаржуваної постанови Державної інспекції архітектури та містобудування України, а лише певним чином відображають майновий стан товариства за певний період.

Крім того, суд зазначає, що заявник, обґрунтовуючи «очевидну протиправність» оскаржуваної постанови відповідача такими обставинами, як: відсутність будь -яких фінансових ресурсів для виконання будівельних робіт, про які йде мова в оскаржуваній постанові; відсутність працівників робітничих спеціальностей, які б могли виконувати такі будівельні роботи, про які йде мова в оскаржуваній постанові; відсутність належним чином оформленого акту прийому передачі будівельного майданчику, тобто встановлений факт не передачі будівельного майданчику, а також виснуваючи про задоволення поданого адміністративного позову на стадії подання повторної заяви про забезпечення позову, фактично перебирає на себе функції суду, що прямо суперечить статті 124 Конституції України, відповідно до якої правосуддя в Україні здійснюють виключно суди, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що застосовуючи заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів суд повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси заявника та вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Станом на час розгляду питання про доцільність вжиття заходів забезпечення позову, оскаржуване рішення не містить очевидних ознак його протиправності і не свідчить про очевидність порушення прав заявник, а наведені у заяві про вжиття заходів забезпечення позову доводи потребують встановлення фактичних обставин справи та оцінки наявних у матеріалах справи доказів на предмет відповідності або невідповідності спірної постанови Державної інспекції архітектури та містобудування України чинному законодавству, що є неможливим на стадії розгляду заяви про забезпечення позову, а повинно досліджуватись під час судового розгляду адміністративної справи в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі №800/521/17, в якій зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Оцінка іншим твердженням заявника, викладеним в цій заяві про забезпечення позову, на обґрунтування обраної позивачем позиції, була надана судом в ухвалі про відмову в забезпечення позову від 27 листопада 2025 року.

Оцінивши викладені в заяві про забезпечення позову твердження щодо очевидної протиправності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що такі підстави у заяві про забезпечення позову, та як наслідок, забезпечення позову у спосіб, який пропонує заявник фактично є вирішенням спору по суті без судового розгляду, що є неприпустимим.

Тому фактичні обставини справи, в тому числі питання щодо правомірності оскаржуваної постанови підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.

Більше того, у ході розгляду заяви про забезпечення позову судом не виявлено існування очевидної небезпеки порушення прав та інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТБУД 2015» до прийняття у відповідній справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, якщо його буде прийнято на користь позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТБУД 2015» про забезпечення позову - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати заявнику, зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Жукова Є.О.