Справа № 140/12928/25
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/12928/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Ковельський ВДВС у Ковельському районі) про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Стельмах Катерини Юріївни від 19.09.2025 у виконавчому провадженні №72594411.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що старший державний виконавець Ковельського ВДВС у Ковельському районі Стельмах К. Ю. винесла постанову від 19.09.2025 ВП №72594411 про накладення штрафу на позивача у розмірі 1700,00 грн за нібито ненадання пояснень щодо неявки на виклик державного виконавця, про що позивач дізналася із листа відповідача від 21.10.2025 №152539/9, який отримала 29.10.2025.

Позивач вказує, що оскаржувана постанова від 19.09.2025 є незаконною, оскільки рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2022 у справі №159/2617/22 про визначення спілкування діда ОСОБА_2 та баби ОСОБА_3 з онуком ОСОБА_4 нею виконується в повному обсязі, тоді як волевиявленням дитини є небажання бачитися з дідом та бабою, що прямо передбачено судовим рішенням, підтверджено висновками психолога та мало б бути враховано державним виконавцем, оскільки про вказані обставини позивач неодноразово їй наголошувала.

Відтак, встановлені страшим державним виконавцем обставини є надуманими та не підтверджені жодними доказами.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами, визначеними Розділом 2 Глави 11 Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач, отримавши вказану ухвалу про відкриття провадження у справі - 19.11.2025, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с. 22), відзив на позов не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з неприбуттям представників учасників справи у судове засідання 26.11.2025 розгляд справи було відкладено на 14:30 09.12.2025, при цьому у заяві (від 21.11.2025 вх. №58222/25) позивач просила розгляд справи здійснювати за її відсутності (а.с. 24).

У судове засіданні 09.12.2025 представники учасників справи не прибули, хоча належними чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с. 28).

Згідно із частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відтак, оскільки неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи, тому виходячи із приписів частини третьої статті 268 КАС України, та враховуючи норму частини четвертої статті 229 КАС України, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Ковельського ВДВС Луцького МУЮ Воробей О.А. від 23.08.2023 відкрито виконавче провадження №72594411 з виконання виконавчого листа №159/2617/22, виданого 22.08.2023 Ковельським міськрайонним судом Волинської області про встановлення часу та способу участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні з онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання ОСОБА_1 виконувати рішення суду шляхом забезпечення побачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з дитиною в порядку, визначеному рішенням (а.с. 8).

19.09.2025 старшим державним виконавцем Ковельського ВДВС Луцького МУЮ Стельмах К. Ю. в межах виконавчого провадження №72594411 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн на ОСОБА_1 за не виконання рішення суду (зокрема, державним виконавцем за попереднім викликом було здійснено зустріч дитини та стягувачів за виконавчим документом; на час викликаний дитина разом чи без матері не з`явилась; не надано жодних пояснень чи повідомлень зі сторони боржника (матері дитини) (а.с. 7).

Листом від 21.10.2025 №152539/9, у відповідь на заяву позивача за вх. №13638/9, відповідач повідомив, що у зв`язку невиконанням без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії щодо встановлення часу та способу участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні з онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державним виконавцем 19.09.2025 винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (а.с. 6).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 6 частини першої статі 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Статтею 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII установлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 63 Закону №1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 64-1 Закону №1404-VIII виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Згідно зі статтею 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 9 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04. 2012 № 512/5 (далі Інструкція №512/5) у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону. При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.07.2023 у справі №380/16763/22.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 19.09.2025 старшим державним виконавцем Ковельського ВДВС Луцького МУЮ Стельмах К. Ю. в межах виконавчого провадження №72594411 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн на ОСОБА_1 за невиконання рішення суду (зокрема, державним виконавцем за попереднім викликом було здійснено зустріч дитини та стягувачів за виконавчим документом; на час викликаний дитина разом чи без матері не з`явилась; не надано жодних пояснень чи повідомлень зі сторони боржника (матері дитини) (а.с. 7).

Заперечуючи проти висновків державного виконавця про невиконання рішення без поважних причин, позивач зазначила, невиконання судового рішення у той спосіб, який визначив суд, відбулося внаслідок особистого волевиявлення самої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому позивач зазначила, що нею було забезпечено виконання рішення суду, оскільки боржник не чинила перешкод у спілкуванні стягувачів з дитиною.

З цього приводу суд зазначає, що частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-ІІІ передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюють вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основу відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухвалюючи рішення у справі "М. С. проти України" від 11.07.2017 (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Суд звертає увагу на те, що фактичне примушування дитини до спілкування з родичами може призвести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 640/11833/19.

Тому, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено, що позивач чинила перешкоди при виконанні рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2022 у справі №159/2617/22, а особиста відмова дитини від зустрічі із родичами є обставиною, яка ускладнює виконання рішення суду і є поважною в розумінні статей 63 і 75 Закону №1404-VIII.

Також суд зазначає, що, приймаючи оскаржувану постанову, відповідач керувався Законом №1404-VIII та положеннями Інструкції № 512/5.

Відповідно до статті 9 розділу ІХ Інструкції № 512/5 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону. При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

Суд звертає увагу, що нормами статті 64-1 Закону №1404-VIII визначено які дії має вчинити державний виконавець при невиконанні рішення та при повторному невиконанні рішення суду.

Проте, приписи статті 9 розділу ІХ Інструкції №512/5 фактично змінюють положення статті 64-1 Закону №1404-VIII, дозволяючи, при цьому, державному виконавцю виносити необмежену кількість постанов про накладення на боржника штрафу при кожному наступному невиконанні боржником відповідного судового рішення.

За змістом частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Суд зазначає, що у вказаних правовідносинах слід застосовувати положення статті 64-1 Закону №1404-VIII, оскільки Закон має вищу юридичну силу по відношенню до Інструкції № 512/5.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 520/6943/19.

Таким чином, враховуючи те, що старшим державним виконавцем Стельмах К.Ю. Ковельського ВДВС у Ковельському районі фактично не було встановлено об`єктивних причин невиконання рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2022 у справі №159/2617/22, тому прийнята відповідачем у відношенні позивача постанова про накладення штрафу від 19.09.2025 в межах виконавчого провадження № 72594411 є необґрунтованою та такою, що суперечить нормам статті 64-1 Закону №1404-VIII.

З урахуванням встановлених в ході розгляду обставин, виходячи з наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Стельмах К. Ю. від 19.09.2025 у виконавчому провадженні №72594411.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн, сплачений згідно платіжних інструкцій від 31.10.2025 (у розмірі 1200,00 грн) та від 11.11.2025 (у розмірі 11,20 грн)

Керуючись статтями 229, 243-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про виконавче провадження, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Стельмах Катерини Юріївни Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.09.2025 у виконавчому провадженні №72594411.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (45008, Волинська область, місто Ковель, вулиця Устима Кармелюка, будинок 4, ).

Суддя О. О. Андрусенко