Справа № 560/14817/25
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

09 грудня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 25.06.2025 року № 0-2225 щодо визначення суми податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік (код платежу 18010300) в розмірі 131,35 грн.

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 12.04.2024 року № 0-2225-UA0053519 щодо визначення суми податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік (код платежу 18010300) в розмірі 123,95 грн.

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 23.02.2023 року № 0-2225 щодо визначення суми податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2022 рік (код платежу 18010200) в розмірі 172,25 грн.

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 23.02.2023 року № 0-2225 щодо визначення суми податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік (код платежу 18010300) в розмірі 120,25 грн.

-стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона не є власником майна, стосовно якого контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 23.02.2023 року № 0-2225, а відтак не є платником податку щодо зазначеного об`єкта нерухомості. Крім того, позивач вказує, що відповідачем неправильно визначено правовий статус підсобного приміщення площею 3,7 кв.м., яке у податкових повідомленнях-рішеннях від 23.02.2023 року № 0-2225, від 12.04.2024 року № 0-2225-UA0053519 та від 25.06.2025 року № 0-2225 класифіковано як нежитлове приміщення, хоча фактично воно використовується для житлових потреб і, відповідно, не утворює об`єкта оподаткування. Отже, позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення були винесені контролюючим органом за відсутності правових підстав, є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 04 вересня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що на момент формування податкових повідомлень рішень (далі ППР) згідно з відомостями інформаційних систем Державної податкової служби України у власності ОСОБА_1 перебували об`єкти: - квартира, загальною площею 70,6 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (ГУ ДПС у Хмельницькій області сформовано ППР за 2022 рік від 23.02.2023 №0-2225 на суму 172,25 грн.); - нежитлове приміщення, загальною площею 3,7 кв. м, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 (ГУ ДПС у Хмельницькій області сформовано ППР за 2022 рік від 23.02.2023 №0-2225 на суму 120,25 грн., за 2023 рік від 12.04.2024 №0-2225-UA0053519 на суму 123,95 грн., за 2024 рік від 25.06.2025 №0-2225 на суму 131,35 гривень). На момент винесення вказаних податкових повідомлень-рішень (23.02.2023) у контролюючого органу була інформація про проживання позивача саме за адресою АДРЕСА_1 . Згідно з відомостями Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що не внесено відмітку про припинення (погашення) права власності ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 70,6 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що право власності ОСОБА_1 на «нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Ні» загальною площею 3,7 кв. м, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано з описом «підсобне приміщення, розміщене на 4 поверсі першого під`їзду житлового будинку». Враховуючи викладене вище, ГУ ДПС у Хмельницькій області вважає, що у нього відсутні підстави для віднесення зазначеного нежитлового приміщення загальною площею 3,7 кв. м, до житлової нерухомості для обчислення податкових зобов`язань.

Крім того, у відзиві на позов відповідач просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

В обґрунтування зазначеного, відповідач вказує, що податкові повідомлення-рішення за 2022 рік від 23.02.2023 №0-2225 на суму 172,25 грн. та від 23.02.2023 №0-2225 на суму 120,25 грн. направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу ОСОБА_1 , які повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання 07.08.2023.

Щодо цього клопотання слід зазначити таке.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд встановив, що спірні податкові повідомлення-рішення направлялись позивачу на адресу: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 23 жовтня 2017 року.

Відтак, суд погоджується із доводами позивача, що про наявність податкового боргу ОСОБА_1 дізналась 25 серпня 2025 року з особистого кабінету в електронному ресурсі «Електронний кабінет».

З огляду на викладене суд відхиляє аргументи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу від 04.10.2017 року, за яким ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_4 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2025/000584839 від 15.01.2025 позивач зареєстрована з 23.10.2017 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивачу на праві власності належать об`єкти нерухомого майна: квартира загальною площею 47,3 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 100298505; підсобне приміщення загальною площею 3,7 кв.м., розміщене на 4 поверсі першого під`їзду житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер: 100300789.

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області винесені податкове повідомлення-рішення від 23.02.2023 року № 0-2225, яким визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2022 рік в розмірі 172,25 грн. на квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; податкове повідомлення- рішення від 23.02.2023 року № 0-2225 яким визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік в розмірі 120,25 грн на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , 3,7 кв.м.

Зазначені податкові повідомлення-рішення направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , які повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання 07.08.2023.

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області винесені податкове повідомлення-рішення від 12.04.2024 року № 0-2225-UA0053519, яким визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік в розмірі 123,95 грн. на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , 3,7 кв.м.; податкове повідомлення-рішення від 25.06.2025 року № 0-2225, яким визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік в розмірі 131,35 грн. на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , 3,7 кв.м.

13 серпня 2025 року позивач отримала податкові повідомлення - рішення від 25.06.2025 року № 0-2225, від 12.04.2024 року № 0-2225-UA0053519, що підтверджується поштовим конвертом та витягом із сервісу відстеження поштових відправлень Укрпошти.

Позивач, посилаючись на безпідставність нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022-2024 роки, звернулась до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Положення підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно із підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

У підпункті 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України зазначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Як встановлено судом, відповідачем винесено податкове повідомлення рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік від 23.02.2023 №0-2225 на суму 172,25 грн.

Підставою для винесення такого рішення стали відомості з інформаційних баз даних ГУ ДПС відносно належності ОСОБА_1 на праві власності об`єкту нерухомого майна: квартири, загальною площею 70,6 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, матеріалами справи підтверджується, що відповідно до договору купівлі-продажу від 04.10.2017 ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_4 . Крім того, з 23.10.2017 позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд встановив, що позивачка зверталась до відповідача із заявою про скасування ППР №0313103/1305-2225 від 19.03.2018, №0-2225 від 23.03.2020, №0-2225 від 24.03.2020, які були винесені відповідачем після продажу квартири. За наслідками розгляду заяви, відповідач скасував вказані вище ППР, що підтверджується листом вих. № 38073/С/22-01-04-20 від 20.11.2020 та сформував нове податкове повідомлення-рішення від 16.11.2020 № 0090122/1-0420-2225, яким було нараховано податок на нерухоме майно за 2017 рік в розмірі 127,20 грн., який позивачкою сплачений 01.12.2020, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 01.12.2020.

Згідно з пп.266.8.1 п.266.8 ст.266 ПК України, у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Відповідно до пп.266.8.2 п.266.8 ст.266 ПК України, контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Таким чином, контролюючим органом не було дотримано вимог підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, при обчисленні бази оподаткування об`єкта житлової нерухомості, що не належало позивачу на праві власності, а тому суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення 23.02.2023 №0-2225 не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст. 2 КАС України, тобто прийняте відповідачем необґрунтовано, безпідставно, без з`ясування та врахування усіх обставин, що мають значення для їх прийняття, а відтак є протиправними і підлягають скасуванню.

Щодо податкових повідомлень рішень від 23.02.2023 року № 0-2225, від 12.04.2024 року № 0-2225-UA0053519, від 25.06.2025 року № 0-2225, які стосуються податку на нежитлове приміщення загальною площею 3,7 кв. м, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.

За правилами пункту58.3 статті 58 Податкового кодексу України(далі -ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - так само) податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42цього Кодексу.

Відповідно до пунктів42.1,42.2та 42.3 статті42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Абзацами першим-третім пункту45.1 статті 45 ПК України встановлено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься, зокрема інформація про місце проживання (підпункт 70.2.4пункту 70.4 статті 70 ПК України).

Судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення 23.02.2023 року № 0-2225, від 12.04.2024 року № 0-2225-UA0053519 були направлені позивачці на адресу: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивач вказує, що з жовтня 2017 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що невиконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення.

Такий правовий наслідок висновується з норми пункту 42.2 статті 42 ПК України та відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені у постановах від 04.06.2020 у справі №826/11455/15 та від 04.08.2023 у справі №120/7318/21-а.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно із підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

У підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України наведений перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, а саме:

а) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності);

б) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки;

в) будівлі дитячих будинків сімейного типу;

г) гуртожитки;

ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради;

д) об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям з інвалідністю, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину;

е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках;

є) будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку;

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку;

з) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських об`єднань осіб з інвалідністю та їх підприємств;

и) об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність;

і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг;

ї) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення та відпочинку дітей, а також дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення і відпочинку дітей, які знаходяться на балансі підприємств, установ та організацій, які є неприбутковими і внесені контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;

й) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, центрів фізичного здоров`я населення, центрів з розвитку фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю, дитячо-юнацьких спортивних шкіл, а також центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, дитячо-юнацьких спортивних шкіл і спортивних споруд всеукраїнських фізкультурно-спортивних товариств, їх місцевих осередків та відокремлених підрозділів, що є неприбутковими та включені до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення таких установ та організацій з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;

к) об`єкти нежитлової нерухомості баз олімпійської та паралімпійської підготовки. Перелік таких баз затверджується Кабінетом Міністрів України;

л) об`єкти житлової нерухомості, які належать багатодітним або прийомним сім`ям, у яких виховується п`ять та більше дітей.

Згідно із статтею 5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до пункту 14.1 статті 14 ПК України у цьому Кодексі поняття вживаються в такому значенні:

14.1.129. об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки;

14.1.129-1. об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Відповідачем винесено податкові повідомлення рішення від 23.02.2023 року № 0-2225, від 12.04.2024 року № 0-2225-UA0053519, від 25.06.2025 року № 0-2225, які стосуються податку на нежитлове приміщення загальною площею 3,7 кв. м, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що право власності ОСОБА_1 на «нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Ні» загальною площею 3,7 кв. м, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано з описом «підсобне приміщення, розміщене на 4 поверсі першого під`їзду житлового будинку».

Доводи позивача про те, що підсобне приміщення використовується як об`єкт житлової нерухомості, є необґрунтованими, оскільки спірне приміщення відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав зареєстроване саме як нежитлове, не віднесене до житлового фонду та за своїми характеристиками й функціональним призначенням є допоміжним приміщенням, яке згідно ПК України належить до об`єктів нежитлової нерухомості. При цьому фактичне використання такого приміщення не змінює його правового статусу.

Враховуючи встановлене, суд дійшов висновку, що контролюючий орган, визначаючи підсобне приміщення, як об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, діяв правомірно, відповідно до визначених норм законодавства. Отже, податкові повідомлення-рішення від 23.02.2023 року № 0-2225, від 12.04.2024 року № 0-2225-UA0053519, від 25.06.2025 року № 0-2225 є правомірними та скасуванню не підлягають.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн, суд зазначає наступне.

Право фізичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу. Зокрема, стаття 56 Конституції України встановлює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3).

Згідно з пунктом 4 та 5 вищезазначеної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, позивач не навела належних обґрунтувань щодо факту заподіяння їй моральних або фізичних страждань внаслідок протиправних дій відповідача, не зазначила, а також не підтвердила наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними діями відповідача, що оспорюються.

Доводи позивача у цій частині позовних вимог мають загальний характер і фактично лише обмежуються посиланням позивача на заподіяння їй моральної шкоди.

Відтак, заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, обов`язок доказування факту заподіяння такої шкоди несе саме позивач.

Однак, під час розгляду справи суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між такою шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Тому, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є визння протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 23.02.2023 року № 0-2225.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З врахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, та звільнення позивача від сплати судового збору відповідно, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 23.02.2023 року № 0-2225.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29001 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя П.І. Салюк