Справа № 200/8295/25
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року Справа№200/8295/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Єфімік Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання неправомірними дій чи бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

27 жовтня 2025 року адвокат Єфімік Олена Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 , позивача, звернулась з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-1):

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не врахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком усього стажу роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести розрахунок пенсії ОСОБА_1 з 06 лютого 2022 року, зарахував до загального стажу роботи період з 03.08.1995 по 10.07.1996 та зарахувати до пільгового періоду роботи за Списком №2 періоди з 15.10.1996 по 31.12.2008, з 01.01.2011 по 30.06.2014, з 01.11.2015 по 31.12.2015, з 01.02.2016 по 31.03.2016, з 08.04.2016 по 31.12.2017, з 28.04.2018 по 30.04.2018, з 29.08.2018 по 31.08.2018, з 29.10.2018 по 31.10.2018, з 27.09.2019 по 30.09.2019, з 01.02.2022 по 01.03.2022.

За змістом викладеного позивач отримує пенсію за віком з 06 лютого 2022 року. Проте, позивачу стало відомо, що при призначені пенсії не було враховано весь стаж його роботи. З розрахунку стажу вбачається, що не зараховано до загального стажу роботи період з 03 серпня 1995 року по 10 липня 1996 року та не зараховано до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди з 15 жовтня 1996 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2011 року по 30 червня 2014 року, з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2016 року, з 08 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року, з 28 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 29 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 29 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, з 27 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року.

Відповідач-1 проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позову. У наданому до суду відзиві на позов відповідач зазначив, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі №200/1253/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 та призначило пенсію за віком з 06 лютого 2022 року відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач-1 наголошує, що жодних рішень або інших дій щодо позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не вчинялося.

Відповідач-2 також заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі №200/1253/25 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06 лютого 2022 року. Пільговий стаж склав 07 років 05 місяців 26 днів. Відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 03 серпня 1995 року по 10 липня 1996 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05 березня 1992 року, оскільки на сканованій копії трудової книжки не можливо визначити дати наказів про прийняття та звільнення з роботи. Виписка із системи персоніфікованого обліку (форма ОК-7) по застрахованій особі відсутня в електронній пенсій справі позивача. Пільговий стаж (за Списком №2) розраховано за даними Реєстру застрахованих осіб (з урахуванням наявності відомостей щодо наказів про атестацію робочих місць з 2011 року) за періоди 2009-2022 роки по підприємству ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, оскільки довідку ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» не надано. Пільгові довідки №62, №63, №64, №65, №66 від 30 січня 2025 року та витяги з наказу про затвердження результатів атестації робочих місць неможливо взяти до уваги, оскільки відсутня довіреність на право підпису виконуючого обов`язки директора з персоналу та соціальним питанням.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано визначені судом докази по справі. Вирішено ряд процесуальних питань.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач-2).

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

10.02.2025 ОСОБА_1 звернувся через веб-портал до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 31.01.2025 Головним управлінням Пенсiйного фонду України в Сумській області прийнято рішення № 97 про відмову у призначенні пенсії.

В рішенні зазначено наступне.

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 10.02.2025.

Вік заявника 56 років 0 місяців 5 днів.

Страховий стаж особи 34 роки 0 місяців 3 дні, стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць 8 років 2 місяці 26 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

За доданими документами до страхового стажу не зарахований період роботи за записом у трудовій книжці НОМЕР_1 з 03.08.1995 по 10.07.1996, оскільки неможливо ідентифікувати рік в датах наказів про прийняття та звільнення з роботи (обрізаний край трудової книжки).

Пільговий стаж (за списком №2) зарахований згідно даних Реєстру застрахованих осіб (з урахуванням наявності відомостей щодо наказів про атестацію робочих місць з 2011 року) за періоди 2009-2022 роки по підприємству ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, оскільки документація підприємства ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча залишена на тимчасово окупованій території.

Пільгові довідки № 62, №63, №64, №65, №66 від 30.01.2025 та витяги з наказу про затвердження результатів атестації робочих місць неможливо взяти до уваги, оскільки відсутня довіреність на право підпису виконуючого обов`язки директора з персоналу та соціальним питанням.

За наданими документами право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч.2 ст.114 Закону №1058 відсутнє.

За наданими документами право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч.2 ст.114 Закону №1058 заявник матиме після досягнення 57 років, тобто з 06.02.2026 року

Враховуючи вищезазначене, відмовлено в призначенні за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі №200/1253/25, яке набрало законної сили 05 червня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (адреса 40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, ) про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №97 від 18.02.2025.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1- р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) з урахуванням висновків суду у даній справі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та з 06 лютого 2022 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачами.

23 жовтня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом вих.№45524-41144/С-02/8-0500/25 надало відповідь на звернення позивача від 25 вересня 2025 року №ВЕБ-05001-Ф-С-25-208426 на вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, яке зареєстроване 25 вересня 2025 року №41144/С-0500-25, в якому повідомлено, що Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі №200/1253/25, яке набрало законної сили 05 червня 2025 року, призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1- р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), з урахуванням висновків суду у даній справі, з 06 лютого 2022 року. За результатами опрацювання страховий стаж позивача врахований по 31 січня 2022 року та складає 33 роки 10 місяців 03 дні, в тому числі робота за Списком №2 7 років 05 місяців 26 днів. Коефіцієнт страхового стажу складає 0,33833.».

Роз`яснено, що відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , форма РС-право, період з 03 серпня 1995 року по 10 липня 1996 року не зараховано до загального страхового стажу позивача, періоди з 15 жовтня 1996 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2011 року по 30 червня 2014 року, з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2016 року, з 08 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року, з 28 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 29 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 29 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, з 27 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року не зараховано до пільгового страхового стаж за Списком №2. Пільговий страховий стаж позивача за Списком №2 склав 07 років 05 місяців 26 днів.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Стаття 129-1 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

При цьому, в порядку частини третьої вказаної статті невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду передбачено статтею 383 КАС України.

Так, частиною першою статті 383 КАС встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Як встановлено судом вище, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі №200/1253/25, яке набрало законної сили 05 червня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Оскільки, резолютивною частиною рішення 05 травня 2025 року у справі №200/1253/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 лютого 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), з урахуванням висновків суду у даній справі, у суду відсутні підстави вважати, що даний спір слід вирішувати в порядку статті 383 КАС України.

В свою чергу, суд враховує, що частиною четвертою статті 78 КАС України, гарантовано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Підсумовуючи, суд констатує, що встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі №200/1253/25, яке набрало законної сили 05 червня 2025 року, обставини, не потребують доказування.

Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі №200/1253/25 установлено, що відповідно до записів в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , зокрема:

- 15.10.1996 прийнятий електрозварювальний цех електрозварником листів та стрічок 4 розряду на Орендному підприємстві металургійний комбінат ім. Ілліча;

- 01.06.1997 переведений там же електрозварником листів та стрічок 5 розряду;

- 20.12.1999 переведений там же механіком по поточним та капітальним ремонтам;

- 05.02.2007 переведений там же механіком з ремонту обладнання;

- 01.07.2009 переведений там же майстром з ремонту обладнання, металургійного;

- 13.01.2014 переведений трубелектрозварювальному цеху майстром з ремонту обладнання металургійного (вальцетокарна майстерня);

- 08.04.2016 переведений у трубоелектрозварювальному цеху вальцетокарна майстерня слюсар-ремонтник 5 розряду;

- 28.03.2017 переведений в трубоелектрозварювальному цеху вальцетокарна майстерня майстер з ремонту металургійного устаткування;

- 09.09.2019 переведений у цех виробництва зварних труб Трубелектрозварювальне відділення №1 вальцетокарна майстерня Бригада з підготовки перевалочного інструмениту слюсар-ремонтник 5 розряду;

Записів про звільнення позивача з останньої посади трудова книжка не містить.

Вищевказані записи у трудовій книжці позивача здійснені належним чином та не мають дефектів вчинення, що не заперечується відповідачем.

Спору між сторонами щодо неналежних записів у трудовій книжці відносно вказаних періодів немає.

Професія слюсаря-ремонтника та електрозварника у вказаний період роботи позивача була передбачена наступними списками:

- Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» (040300а-18559);

- Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (2040300а-18559).

Також, відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) позивач з січня 2010 року по лютий 2022 року працював за професією, що обліковується за кодом спеціального стажу ЗПЗ013Б1, відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (далі - Порядок № 454), під кодом ЗПЗ013Б1 обліковується спеціальний стаж працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12,6 років на зазначених роботах.

Відтак, у зазначеному рішенні суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач у періоди з 15.10.1996 по 01.03.2022 працював на посаді, яка віднесена до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі №200/1253/25 відповідачем-2 повторно розглянуто заяву позивача від 10 лютого 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатом чого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області призначено позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06 лютого 2022 року.

При цьому, суд звертає увагу представника відповідача-1, що предметом спору у цій справі є саме правомірність не зарахування до загального стажу роботи період з 03 серпня 1995 року по 10 липня 1996 року та не зарахування до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди з 15 жовтня 1996 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2011 року по 30 червня 2014 року, з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2016 року, з 08 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року, з 28 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 29 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 29 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, з 27 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року при призначенні позивачу пенсії. Відтак, суд відхиляє доводи представника відповідача-1 щодо залишення даного позову без розгляду, оскільки, на його думку, у провадженні суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, у зв`язку з їх безпідставністю та помилковістю.

Згідно із статтею 1 Конституції України Україна є соціальною та правовою державою.

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

До набрання чинності Законом №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із частиною третьою статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (зі змінами) (далі - Порядок №637).

Положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), (далі Порядок №22-1) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412, не застосовується.

Відповідно до пункту 2.2. Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно із пунктами 2.8., 2.9. Інструкції №58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивачем надано копію трудової книжки серії НОМЕР_4 від 05 березня 1992 року.

Судом встановлено, що відповідно до записів №12-13 копії трудової книжки серії НОМЕР_4 від 05 березня 1992 року позивач:

- з 03 серпня 1995 року по 10 липня 1996 року працював муляром в МПП «МЖКмаштранс».

Водночас, судом встановлено, що в записах №12-13, наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_4 від 05 березня 1992 року, дати наказів про прийняття та звільнення з роботи частково не відскановано, а саме: відсутні останні цифри років прийняття таких наказів.

Тобто, відповідачами не заперечується, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо періодів його роботи, й ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу, але не зарахування такого періоду піддано формальним обмеженням з боку відповідача-2.

У той час, в матеріалах справи відсутні докази того, що при перевірці поданих позивачем документів та прийнятті рішення про призначення пенсії, відповідач-2 запропоновував надати позивачу додаткові документи, або усунути виявлені ним недоліки копії трудової книжки позивача.

Статтею 4 Закону України від 17 лютого 2022 року №2073-IX «Про адміністративну процедуру» закріплено принципи адміністративної процедури, серед яких є принцип офіційності.

Відповідно до статті 16 Закону України від 17 лютого 2022 року №2073-IX «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи. Адміністративний орган не може зобов`язувати особу самостійно отримувати документи та інші докази, необхідні для здійснення адміністративного провадження, якщо такий обов`язок не визначено законом. Адміністративний орган не може вимагати від особи надання документів та відомостей, що перебувають у володінні адміністративного органу або іншого органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, що належить до сфери управління такого органу.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу офіційності, відповідач-2 у порядку частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV мав повноваження перевірити інформацію, що зазначена у наданих заявником документах, та зобов`язаний був встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення цієї справи.

Крім того, відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 64 Закону №1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право, зокрема, отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Водночас, жодних доводів та/або належних та допустимих доказів на їх підтвердження щодо вчинення відповідачем-2 всіх можливих дій в межах наведених повноважень у законодавчо встановлений спосіб з метою отримання відомостей, необхідних для виконання ним функцій, передбачених зазначеними нормами пенсійного законодавства, останнім суду не наведено та не надано.

Наведена бездіяльність відповідача-2 свідчить про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання, як пенсійне забезпечення особи, що гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

У даному випадку позивач не може бути позбавлений права на належне пенсійне забезпечення через те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не змогло отримати та перевірити підтверджуючі документи про страховий стаж позивача. Відповідачем-2 не доведено вжиття всіх передбачених законодавством заходів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача.

Наведені обставини свідчать про неналежну перевірку наданих позивачем документів, не забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача.

За даних обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, що вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

За таких обставин, доводи відповідача-2 щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 03 серпня 1995 року по 10 липня 1996 року, оскільки відсутній номер та дата наказу про звільнення, спростовано матеріалами справи.

Водночас, як вже зазначалось судом вище, у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі №200/1253/25, яке набрало законної сили 05 червня 2025 року, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач у періоди з 15 жовтня 1996 року по 01 березня 2022 року працював на посаді, яка віднесена до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відтак, відповідно до статті 78 КАС України зазначені обставини, не потребують повторного доказування в межах розглядаємої справи.

Тобто, судом у зазначеному рішенні підтверджено, що позивач має право на зарахування усього періоду роботи з 15 жовтня 1996 року по 01 березня 2022 року до пільгового страхового стажу за Списком №2, без будь-яких виключень.

Проте, як встановлено судом вище, відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , форма РС-право, при повторному розгляді заяви позивача від 10 лютого 2025 року частину періодів його роботи з 15 жовтня 1996 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2011 року по 30 червня 2014 року, з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2016 року, з 08 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року, з 28 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 29 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 29 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, з 27 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року не зараховано до його пільгового страхового стажу за Списком №2.

Отже, враховуючи встановлені судом в рішенні від 05 травня 2025 року у справі №200/1253/25 обставини, зазначені спірні періоди роботи позивача також підлягали зарахуванню до його пільгового страхового стажу за Списком №2, оскільки ці періоди входять до його безперервного трудового стажу роботи у період з 15 жовтня 1996 року по 01 березня 2022 року на посаді, яка віднесена до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Враховуючи вищезазначене, суд висновує, що при повторному розгляді заяви позивача від 10 лютого 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідачем-2 безпідставно не зараховано частину періодів роботи позивача до його пільгового страхового стажу за Списком №2, а саме: з 15 жовтня 1996 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2011 року по 30 червня 2014 року, з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2016 року, з 08 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року, з 28 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 29 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 29 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, з 27 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року.

Незарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункту 3.1 Рішення Конституційного Суду України у справі від 29 червня 2010 року №1-25/2010 зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.

Підсумовуючи, суд висновує, що саме відповідач-2, розглядаючи заяву позивача від 10 лютого 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та приймаючи рішення про призначення пенсії позивачу з 06 лютого 2022 року, не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття обґрунтованого та всебічного рішення про призначення позивачу пенсії за віком.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає за доцільне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування з 06 лютого 2022 року до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 03 серпня 1995 року по 10 липня 1996 року, до пільгового страхового стажу за Списком №2 періодів роботи з 15 жовтня 1996 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2011 року по 30 червня 2014 року, з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2016 року, з 08 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року, з 28 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 29 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 29 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, з 27 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03 серпня 1995 року по 10 липня 1996 року, до пільгового страхового стажу за Списком №2 періоди роботи з 15 жовтня 1996 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2011 року по 30 червня 2014 року, з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2016 року, з 08 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року, з 28 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 29 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 29 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, з 27 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 06 лютого 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, повно та всебічно проаналізувавши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про для задоволення адміністративного позову частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 968,96 грн. (1211,20 грн. х 0,8) до ухвалення рішення по справі.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки сплату судового збору відстрочено до ухвалення судового рішення у даній справі, а судовий збір не сплачено, суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 суб`єкта владних повноважень на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Єфімік Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (місцезнаходження: вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ) про визнання неправомірними дій чи бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування з 06 лютого 2022 року до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 03 серпня 1995 року по 10 липня 1996 року, до пільгового страхового стажу за Списком №2 періодів роботи з 15 жовтня 1996 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2011 року по 30 червня 2014 року, з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2016 року, з 08 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року, з 28 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 29 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 29 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, з 27 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03 серпня 1995 року по 10 липня 1996 року, до пільгового страхового стажу за Списком №2 періоди роботи з 15 жовтня 1996 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2011 року по 30 червня 2014 року, з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2016 року, з 08 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року, з 28 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 29 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 29 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, з 27 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 лютого 2022 року по 01 березня 2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 06 лютого 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 10 грудня 2025 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна