Справа № 420/33902/24
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 420/33902/24

адміністративне провадження № К/990/39425/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 (суддя Потоцька Н.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025 (колегія суддів у складі судді-доповідача Градовського Ю.М., суддів Єщенка О.В., Скрипченка В.О.) у справі №420/33902/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання повторно розглянути заяву.

I. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просила:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови визнати позивачку учасницею бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин);

визнати протиправним та скасувати пункт 23 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років (далі - Комісія) від 30.04.2024 № 3;

зобов`язати повторно розглянути матеріали про визнання позивачки учасницею бойових дій відповідно до Закону №3551-XII.

2. На обґрунтування позову позивачка послалася на протиправність рішення Комісії, оформленого у пункті 23 протоколу Комісії від 30.04.2024 № 3, яким відмовлено визнати її учасницею бойових дій відповідно до Закону №3551-XII.

3. Позивачка вважає, що відповідач протиправно і необґрунтовано відмовив визнати її учасницею бойових дій відповідно до Закону №3551-XII з тих підстав, що в період дії воєнного стану на всій території України та перебування позивачки в оперативно-стратегічному угрупованні військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вона здійснювала захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брала безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

4. Позивачка зазначає, що при введені кожних заходів на території України, законодавець визначав, за яких умов особи визначаються учасниками бойових дій, а саме, особи які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та брали безпосередню участь:

в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

5. Позивачка доводить, що будь-якої вказівки чи визначення, що здійснення безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України повинно відбуватись в районі ведення бойових дій законодавець не закріпив, а лише зазначив, що особа повинна брати безпосередню участь саме у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить службу в Південному територіальному юридичному відділі Міністерства оборони України.

7. Наказом начальника Південного територіального юридичного відділу від 28.02.2024 №23 ОСОБА_1 була відряджена до оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для виконання службових (бойових) завдань, необхідних для забезпечення оборони України.

8. Наказом командувача оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 29.02.2024 №62 ОСОБА_1 була включена до складу сил і засобів оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де виконувала службові (бойові) завдання з забезпечення оборони України.

9. У подальшому, наказом командувача оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19.03.2024 №81 ОСОБА_1 була виключена із складу сил і засобів оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

10. Військовою частиною НОМЕР_1 видано позивачці довідку від 04.03.2024 №2/680 про те, що ОСОБА_1 29.02.2024 виконувала бойові (спеціальні) завдання у складі основного командного пункту оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення та відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.

У цій довідці зазначено, що довідка є підставою для включення до проекту наказу про виплату додаткової винагороди під час воєнного стану.

11. Військовою частиною НОМЕР_1 видано позивачці довідку від 23.03.2024 №2/37 про те, що капітан юстиції ОСОБА_1 у період з 01.03.2024 по 19.03.2024 виконувала бойові (спеціальні) завдання у складі основного командного пункту оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення та відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.

У цій довідці також зазначено, що довідка є підставою для включення до проекту наказу про виплату додаткової винагороди під час воєнного стану.

12. У квітні 2024 року ОСОБА_1 подала до Комісії документи для надання їй статусу учасника бойових дій.

13. Комісія рішенням, оформленим протоколом Комісії від 30.04.2024 № 3 (пункт 23), повернула документи на доопрацювання у зв`язку з тим, що оперативно-стратегічне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на час перебування ОСОБА_1 в його складі не входило до району ведення бойових дій, визначених наказами Головнокомандувача Збройних Сил України.

14. Рішення Комісії обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 відряджалась до оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де в період із 29.02.2024 по 19.03.2024 була допущена до виконання обов`язків за посадою старшого офіцера групи юридичного радника. Територіально зазначене угруповання військ перебувало в м. Одеса.

Однак відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 01.03.2024 №82 та від 01.04.2024 №121, у період із лютого до квітня 2024 року, м. Одесу та Одеську область не віднесено до районів ведення воєнних (бойових) дій.

15. Вважаючи протиправним рішення Комісії, оформлене протоколом Комісії від 30.04.2024 № 3 (пункт 23) про відмову позивачці у визнанні її учасницею бойових дій відповідно до Закону №3551-XII, позивачка звернулася до суду.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 07.04.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025, у задоволенні позову відмовив повністю.

17. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про правомірність оспорюваного рішення та відсутність підстав для його скасування, оскільки Комісія, приймаючи рішення, обрала встановлений законодавством України спосіб правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень, дотрималась встановленої процедури, визначеної Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 (далі - Порядок №413, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Положенням про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання ветеранами війни проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 10.11.2022 №369, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 21.11.2022 за №1441/38777 (далі - Положення №369, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

18. До цих висновків суди попередніх інстанцій дійшли з тих підстав, що територіально оперативно-стратегічне угруповання військ «Одеса», де ОСОБА_1 у період з 29.02.2024 по 19.03.2024, виконувала бойові (спеціальні) завдання у складі основного командного пункту, перебувало в м. Одеса. Одеську область та м. Одесу не віднесено до районів ведення воєнних (бойових) дій. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 (в редакції станом на 27.02.2024 та станом на 15.03.2024), Одеська міська територіальна громада не відносилась і не відноситься до територій можливих бойових дій, активних бойових дій або тимчасово окупованих.

19. Також суди зазначили, що надані позивачкою довідки не відповідають затвердженій формі та видані лише для включення позивачки до проекту наказу про виплату додаткової винагороди під час воєнного стану.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ НА НЕЇ

20. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

21. Підставою касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції скаржниця визначає положення пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

22. Як на підставу касаційного оскарження позивачка покликається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII, Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення критеріїв осіб, які визначаються ветеранами війни та членами сім`ї загиблих Захисників і Захисниць України та надання їм соціальних гарантій» від 15.03.2022 №2121-IX (далі - Закон №2121-IX, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку обробки та використання даних у державних реєстрах для військового обліку та набуття статусу ветерана війни під час дії воєнного стану» від 16.01.2024 №3549-IX (далі - Закон №3549-IX, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), абзаців 1, 10 пункту 4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганських областях, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 20.08.2014 №413 (далі - Порядок №413, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), в частині дії закону в часі, без урахування висновків Верховного Суду висловлених у постановах від 09.09.2020 у справі №826/10971/16, від 31.03.2021 у справі №803/1541/16, від 24.01.2023 у справах №640/14816/20 та №600/5806/21-а, від 03.06.2025 у справі №620/11392/24, від 17.06.2025 у справі №620/9959/24, від 15.08.2025 у справі №620/10334/24, від 23.07.2025 у справі №140/9090/24, від 15.08.2025 у справі №620/9892/24, від 20.02.2025 у справі №400/4559/24, від 23.07.2025 у справі №140/9090/24.

В цих постановах Верховний Суд дійшов висновку, що у разі безпосередньої (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності. Тобто, якщо публічно-правові відносини тривали станом на момент запровадження законодавцем іншого (нового) правового урегулювання цих відносин і вони не припинились, або виникли після змін у законодавстві, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

23. Вважає, що судами не враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23.03.2023 у справах №300/3724/20 та №640/22168/21, від 10.01.2024 у справі №380/13615/21, від 09.10.2024 №580/11207/21, де Суд зауважив, що до правовідносин, пов`язаних з наданням особі статусу учасника бойових дій, повинна застосовуватися та редакція закону, яка була чинною станом на дату подання відповідної заяви про отримання такого статусу.

24. Скаржниця зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано, що станом на час подання позивачкою документів для надання статусу учасника бойових дій та їх розгляду відповідачем (квітень 2024 року) положення пункту 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» діяли в редакції Законів №2121-IX, №3549-IX, в яких, визначалось, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема військовослужбовці Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

25. Позивачка доводить, що суди, ухвалюючи рішення, застосували положення Закону №3551-XII, які діяли до набрання чинності Законом №2121-ІХ, відповідно до якого отримання військовослужбовцями та іншими учасниками антитерористичної операції та операції об`єднаних сил статусу учасника бойових дій вимагало підтвердження перебування в місцях здійснення відповідних заходів. Однак з 24.02.2022 по теперішній час в країні діє воєнний стан, тривають бойові дії на суші, водах та в повітряному просторі, а відтак виконання бойових (спеціальних) завдань не обмежується лінією бойового зіткнення чи районами ведення бойових дій. Тому, Законом №3549-ІХ редакцію пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII змінено і на відміну від проведення антитерористичної операції та операції об`єднаних сил, підтвердження перебування в районах та у період здійснення відповідних заходів під час участі військовослужбовців та інших осіб у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, для цілей надання статусу учасника бойових дій не вимагається, що не врахували суди попередніх інстанцій.

26. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли хибного висновку про відсутність підстав для надання позивачці статусу учасника бойових дій, зокрема і з підстав невідповідності довідок військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2024 №2/680 та від 23.03.2024 №2/37 вимогам, встановленим Порядком №413 і формі, визначеній у додатку 6 до Порядку №413. Зазначає, що на час подання позивачкою документів для надання статусу учасника бойових дій та їх розгляду відповідачем (квітень 2024 року) Порядок №413, зокрема, абзаци 1, 10, пункту 4 Порядку №413, діяв в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.12.2023 №1351 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України щодо ведення державних реєстрів отримувачів житлових субсидій та осіб, які мають право на пільги», що на її думку, не враховано судами.

27. Позивачка наполягає на тому, що положення частини першої статті 9, пункту «а» частини першої статті 9-2 Закону №2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168) у сукупності з пунктом 19 частини першої статті 6 Закону №3549-IX свідчать про те, що оскільки участь у визначених Постановою №168 заходах є одночасно підставою для виплати додаткової винагороди, так і для отримання статусу учасника бойових дій, то встановлення відповідачем та/або судами першої й апеляційної інстанцій факту нарахування й виплати позивачці додаткової винагороди, у сукупності з іншими матеріалами, слід вважати достатнім доказом наявності підстав для надання статусу учасника бойових дій, незалежно від відсутності довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку №413.

28. Одночасно як на підставу касаційного оскарження, скаржник покликається на підпункти «а», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що фундаментальність цієї справи полягає у питанні отримання статусу учасника бойових внаслідок виконання бойових (спеціальних) завдань військовослужбовцем, що не перебував безпосередньо в районах бойових дій, позаяк на відміну від антитерористичної операції та операції об`єднаних сил, з 24.02.2022 по теперішній час в країні діє воєнний стан, а відтак виконання бойових (спеціальних) завдань не обмежується лінією бойового зіткнення чи районами ведення бойових дій. Позивач зазначає, що суд першої інстанції відніс цю справу до категорії справ незначної складності помилково, оскільки ця справа не відповідає визначеним частиною четвертою статті 12 КАС України критеріям.

29. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, посилається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити їх без змін.

30. Відповідач доводить правомірність пункту 23 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України від 30.04.2024 № 3 та зазначає, що оспорюваним рішенням не відмовляв позивачці у визнанні її учасницею бойових дій відповідно до Закону №3551-XII, а лише надав можливість доопрацювати документи, зокрема надати додаткові документи для надання статусу учасника бойових дій.

31. Міністерств оборони України, покликаючись на положення пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII, зазначає, що статус учасника бойових дій надається особам з числа військовослужбовців, зазначених в абзаці першому пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, за умови перебування безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій та у період здійснення зазначених заходів. Однак позивачка не надала відповідачу доказів в підтвердження перебування безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій та у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Тому вважає, що правомірно повернуло документи на доопрацювання.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

32. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, виходить з такого.

33. Закон №3551-XII визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

34. За визначенням положень статті 5 Закону №3551-XII (в редакції на час подання заяви про надання статусу учасника бойових дій) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

35. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

36. Порядок надання статусу учасника бойових дій (крім осіб, визначених у статті 6-1 цього Закону) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України, а райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях - відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

37. Механізм надання статусу учасника бойових дій, зазначений в абзаці 1 пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII, визначений Порядком №413.

38. Як зазначено у абзаці другому пункту 2 Порядку №413 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним, добровольцям Сил територіальної оборони) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України/

39. У відповідності до абзацу десятого пункту 4 Порядку №413 для осіб, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, підставою для надання статусу учасника бойових дій є довідка за формою згідно з додатком 6.

40. Особи, зазначені в абзаці десятому пункту 4 Порядку №413, за власним бажанням можуть додавати інші документи, які містять докази та підтверджують факт виконання ними особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань (абзац одинадцятий пункту 4 Порядку №413).

41. За правилами пункту 6 Порядку №413 для надання статусу учасника бойових дій особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, отримання травм (поранень, контузій, каліцтв) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 6.

Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та в місячний строк із дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав комісії повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання.

Комісії подають на розгляд міжвідомчої комісії документи із спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання.

Міжвідомча комісія розглядає документи, надіслані комісіями, особами, зазначеними в абзацах четвертому і шостому пункту 2 цього Порядку, або командирами добровольчих формувань, у складі яких такі особи брали участь в антитерористичній операції, у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та в разі потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів та в місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення про надання (відмову в наданні) статусу учасника бойових дій, про що інформує комісії чи осіб, які звернулися до міжвідомчої комісії.

42. Згідно з пунктом 8 Порядку №413, у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

43. Зміст наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань командири (начальники) військових частин зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини, у складі яких проходили службу особи, довідку за формою згідно з додатком 6.

44. Обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та виконання нею особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань. Наявність таких обставин є правовою підставою для подачі командирами (начальниками) військових частин на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 6.

45. У взаємозв`язку із наведеним Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що за приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі - Закон №1932-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

46. Як зазначено у постановах Верховного Суду від 27.06.2024 у справі №200/3996/23, від 07.08.2025 у справі №420/33902/24, постановка бойових завдань підрозділам (елементам бойового порядку) здійснюється бойовим наказом, під час ведення бою (дій) або в інших умовах бойової обстановки - бойовим розпорядженням. Зазвичай вони доводяться до командирів підрозділів в усній формі.

У бойовому наказі вказується: висновки з оцінювання противника; завдання, які виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій військової частини (підрозділу), а також завдання сусідів і розмежувальні лінії з ними; бойове завдання військової частини (підрозділу) та замисел бою (дій); бойові завдання штатним і доданим підрозділам (елементам бойового порядку); норма витрат ракет і боєприпасів на виконання бойового завдання; місце і час розгортання ОКП (ксП) та напрямок його переміщення, порядок передачі управління; час готовності до виконання завдання та порядок доповіді замислу старшому командиру.

У бойовому розпорядженні зазвичай командир вказує: стислі відомості про положення та характер дій противника; завдання, що виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій підрозділів; бойове завдання підпорядкованим підрозділам; час готовності до бою (дій). За необхідності у ньому можуть бути зазначені завдання військової частини (підрозділу), сусідів та інші дані.

Бойові (попередні бойові) розпорядження і вказівки, які віддає командир усно, записуються в журнал відданих і отриманих розпоряджень, у якому відображається: дата, час і зміст розпоряджень, спосіб їх передачі або отримання, кому вони передані або повинні бути передані, від кого отримані.

47. У справі, що розглядається, судами встановлено, що позивачка з 29.02.2024 по 19.03.2024 перебувала у складі сил і засобів оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке у наведений період розташовувалось в м. Одеса і це місто не було віднесено в цей період до районів ведення воєнних (бойових) дій. Одеська міська територіальна громада також не відносилась і не відноситься до територій можливих бойових дій, активних бойових дій або тимчасово окупованих.

48. Разом з тим, довідками військової частини НОМЕР_1 визначено, що капітан юстиції ОСОБА_1 у періоди з 29.02.2024 по 29.02.2024, з 01.03.2024 по 19.03.2024 виконувала бойові (спеціальні) завдання у складі основного командного пункту оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення та відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.

49. Однак Одеську область та м. Одесу не віднесено до районів ведення воєнних (бойових) дій та Одеська міська територіальна громада не відносилась і не відноситься до територій можливих бойових дій, активних бойових дій або тимчасово окупованих.

50. Стверджуючи про відсутність документального підтвердження безпосередньої участі позивачки у бойових діях, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не скористалися наданими їм процесуальним законодавством інструментами, спрямованими на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин у справі, та не витребували у військовій частині НОМЕР_1 інформацію щодо виду (суті) завдань, які виконувала ОСОБА_1 при відрядженні її до цієї військової частини, у періоди з 29.02.2024 по 29.02.2024, з 01.03.2024 по 19.03.2024. Суди не перевірили достовірність довідки від 04.03.2024 №2/680 про те, що ОСОБА_1 у період з 29.02.2024 по 29.02.2024 виконувала бойові (спеціальні) завдання у складі основного командного пункту оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

51. У вимірі обставин цієї справи, а також зважаючи на аргументи позивачки, суди попередніх інстанцій мали з`ясувати, які завдання/заходи виконувала/здійснювала позивачка, будучи направленою до військової частини НОМЕР_1 , і в якому місці.

52. Суди лише надали оцінку місцерозташуванню основного командного пункту оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення та відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.

53. Суди не з`ясували, чи брала позивачка участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

54. Відповідні документи (бойові накази (бойові розпорядження), журнали бойових дій, журнали ведення оперативної обстановки, бойового донесення або постової відомості, рапорти (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах) не були витребувані і не досліджені судами.

55. Застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в справі.

56. Обов`язок суду встановити обставини справи при розгляді позову випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Цей принцип зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

57. Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Результат такого дослідження має бути відображений у мотивувальній частині судового рішення відповідно до положень частини четвертої статті 246 КАС України.

58. При наданні оцінки наданим сторонами доказам підлягають врахуванню приписи частин першої та другої статті 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

59. У межах цієї справи суди першої та апеляційної інстанцій не дотрималися обов`язку із безпосереднього, всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та надання правової оцінки усім доводам учасників справи, застосувавши формальний підхід до її вирішення та порушивши правила офіційного з`ясування обставин справи, з огляду на що не були з достовірністю встановлені обставини справи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

60. За правилами статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

61. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

62. Верховний Суд не може визнати законним і обгрунтованим постанову суду апеляційної інстанції, оскільки не встановлення предмета доказування та/або ненадання правової оцінки обставинам справи, що входять до предмета доказування, свідчить про недотримання судом вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, невжиття належних та достатніх заходів для встановлення фактичних обставин справи, шляхом виявлення та витребування доказів, зокрема, з власної ініціативи.

63. Колегія суддів не приймає посилання скаржника на висновки Верховного Суду у наведених вище постановах, оскільки ці висновки зроблені за різних фактичних обставинах у справах, різного предмету спору та правового регулювання.

64. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 328 цього Кодексу.

65. Підсумовуючи наведене, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права в частині встановлення обставин і дослідження доказів, а тому Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції і направлення цієї справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025 скасувати і направити справу №420/33902/24 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб