Справа № 160/12311/25
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/12311/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 року (суддя Бухтіярова М.М., м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 15.07.2025 року) у адміністративній справі №160/12311/25 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову у розробці та видачі паспорта-книжечки громадянина України, зобов`язання не вносити дані до електронно-цифрових реєстрів, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 (далі по тексту позивач) до Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати протиправним відмову відповідача у розробці та видачі паспорта-книжечки громадянина України його синові; зобов`язати відповідача розробити та видати відповідно до Положення 26.06.1992 року №2503-ХІІ паспорт-книжечку громадянина України на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати протиправним та зобов`язати відповідача не вносити ПД (персональні дані) його сина до електронно-цифрових реєстрів. ОДДР, УНЗР; зобов`язати відповідача не посилатися на підзаконний акт МВС №456, що порушують приписи Закону, на підставі рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати рішення суду а прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтували тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме ст.32 Конституції України, ст.106 ЦК України, ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр».

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26.02.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області. 09.07.2022 року законний представник ОСОБА_3 звернулась до Софіївського сектору ГУ ДМС у Дніпропетровській області в інтересах сина ОСОБА_2 із заявою-анкетою №21895737 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із отриманням ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон. 13.07.2022 року ОСОБА_2 видано паспорт України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , строком дії до 13.07.2026 року, з присвоєнням унікального номеру запису в Реєстрі 557. 21.03.2025 року законний представник ОСОБА_1 звернувся до відділу №15 Державної міграційної служби у м. Павлограді ГУДМС у Дніпропетровській області в інтересах сина ОСОБА_2 із вимогою розробити та видати сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, що передбачена чинним Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ. До заяви були долучені такі документи: копія паспорту батька ОСОБА_1 ; копія рнокпп батька ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 . З аналогічною заявою законний представник ОСОБА_1 в інтересах сина ОСОБА_2 звернувся до Головного управління ДМС в Дніпропетровській області. Листом від 27.03.2025 року №К-248/6/1201-25/1201.4.3/3832-25 Головним управлінням Державної міграційної служби в Дніпропетровській області повідомлено ОСОБА_4 про відмову. Листом від 17.04.2025 року №К-37/6/1237-25/1237/4936-25 Відділом №15 у м. Павлограді ГУ ДМС у Дніпропетровській області повідомлено законного представника ОСОБА_5 про розгляд його заяви від 21.03.2025 року та про відсутність законних підстав для оформлення та видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року сину. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався ч.2 ст.19, ч.2 ст.32 Конституції України; ч.1 ст.5 Закону України «Про громадянство України»; Положенням про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, Положенням про паспорт громадянина України, затверджених постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, якою затверджено та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон; статтями 4, 7, частинами 1, 3 ст.10, статтями 13, 14, 15, частинами 1, 5 ст.16, ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 14, 32, 100 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України»; пунктами п.1, 2, 3 Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 року №456 та прийшов до висновку про те, що матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_2 до уповноваженого територіального органу ДМС шляхом подання відповідної заяви за встановленою формою з долученням переліку необхідних документів у порядку, визначеному законодавством, сама по собі незгода його зі змістом відповіді відповідача не спростовує факту розгляду вказаного звернення в установленому законом порядку та не може бути підставою для визнання протиправними дій відповідача і задоволення позовних вимог щодо зобов`язання останнього видати паспорт у формі книжечки, оскільки ОСОБА_2 не було дотримано процедури звернення за отриманням паспортом. Суд врахував, що законний представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 (мати) особисто зверталась із заявою-анкетою щодо внесення інформації щодо ОСОБА_2 до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із оформленням йому паспорту громадянина України для виїзду за кордон (заява-анкета №21-895737 від 09.07.2022 року) та ОСОБА_2 видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 (строк дії 13.07.2026 року), унікальний номер запису (УНЗР) в Єдиному державному демографічному реєстрі 557, а тому правових підстав для оформлення ОСОБА_2 паспорту громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки) в контексті спірних правовідносин не було. Суд вважав, що висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 у справі №806/3265/17 (зразкова справа) стосуються інших правовідносин, а саме при їх прийнятті суд захистив право особи на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів. Суд зазначив, що використання ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання ним паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує його права та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне і сімейне життя, а тому відсутнє порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26.02.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Встановлено, що 09.07.2022 року законний представник ОСОБА_3 звернулась до Софіївського сектору Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області в інтересах сина ОСОБА_2 із заявою-анкетою №21895737 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із отриманням ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон. 13.07.2022 року ОСОБА_2 видано паспорт України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , строком дії до 13.07.2026 року, з присвоєнням унікального номеру запису в Реєстрі 557.

Встановлено, що 21.03.2025 року законний представник ОСОБА_1 звернувся до відділу №15 Державної міграційної служби у м. Павлограді Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області в інтересах сина ОСОБА_2 із вимогою розробити та видати сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, що передбачена чинним Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ. З аналогічною заявою законний представник ОСОБА_1 в інтересах сина ОСОБА_2 звернувся до Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області.

Встановлено, що листом від 27.03.2025 року №К-248/6/1201-25/1201.4.3/3832-25 Головним управлінням ДМС України в Дніпропетровській області повідомлено ОСОБА_4 про відсутність законних підстав видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорту громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, що передбачена чинним Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ. Листом від 17.04.2025 року №К-37/6/1237-25/1237/4936-25 Відділом №15 у м. Павлограді Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області повідомлено законного представника ОСОБА_6 про відсутність законних підстав для оформлення та видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року сину ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Відповідно до ч.1 ст.13, частин 1, 2 ст.14, ч.2 ст.15, частин 1, 2 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвічують особу чи ї спеціальний статус» документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема паспорт громадянина України. Форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 року №302 (в редакції, чинній на момент звернення із заявою про видачу паспорту), затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія. Запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру: з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог п.2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII; з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою. Установлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано. Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Відповідно до пунктів 7, 14, 32 вище вказаного Порядку оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто. Закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.

Отже, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений наказом МВС України від 06.09.2019 року №456 передбачає процедуру оформлення паспорта вперше, обмін паспорта, видачу паспортів замість утрачених або викрадених, вилучення, зберігання і знищення паспортів.

Відповідно до пунктів 2, 3, 5 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ паспорт громадянина видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_2 до уповноваженого територіального органу ДМС шляхом подання відповідної заяви за встановленою формою з долученням переліку необхідних документів у порядку, визначеному законодавством, сама по собі незгода його зі змістом відповіді міграційної служби не спростовує факту розгляду вказаного звернення в установленому законом порядку та не може бути підставою для визнання протиправними дій міграційної служби і задоволення позовних вимог щодо зобов`язання останнього видати паспорт у формі книжечки, оскільки ОСОБА_2 не було дотримано процедури звернення за отриманням паспортом.

Суд обґрунтовано врахував, що законний представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 (мати) особисто зверталась із заявою-анкетою щодо внесення інформації щодо ОСОБА_2 до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із оформленням йому паспорту громадянина України для виїзду за кордон (заява-анкета №21-895737 від 09.07.2022 року) та ОСОБА_2 видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 (строк дії 13.07.2026 року), унікальний номер запису (УНЗР) в Єдиному державному демографічному реєстрі 557, а тому правових підстав для оформлення ОСОБА_2 паспорту громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки) в контексті спірних правовідносин не було.

Суд також обґрунтовано вважав, що висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 у справі №806/3265/17 (зразкова справа) стосуються інших правовідносин, а саме при їх прийнятті суд захистив право особи на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів. Суд зазначив, що використання ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання ним паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує його права та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне і сімейне життя, а тому відсутнє порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду було прийнято постанову від 19.09.2018 року у зразковій справі №806/3265/17, в якій зазначено, що однією з ознак цієї типової справи є предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України. Як вбачається з тексту постанови Великої Палати Верховного Суду позовні вимоги були заявлені особою (яка після реєстрації шлюбу, була зобов`язана обміняти паспорт громадянина України), яку було позбавлено можливості отримання паспорт у формі книжечки, яка відносилася до певної суспільної групи, та по своїм релігійним переконанням вважала, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії відділу УДМС щодо відмови особі у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвічують особу чи її спеціальний статус».

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що Головним управлінням ДМС України в Дніпропетровській області не порушено ст.32 Конституції України та ст.8 Європейської Конвенції з прав людини.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 року у адміністративній справі №160/12311/25 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова