Справа № 320/24238/25
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року справа №320/24238/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 20 регіональної військово-лікарської комісії, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» звернувся ОСОБА_1 (далі позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до 20 регіональної військово-лікарської комісії (далі відповідач 1, Регіональна ВЛК), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2 та/або Військова частина), в якому позивач, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 06.06.2025, просить суд:

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) протиправною в частині невидачі довідки про обставини травми ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) станом на 08.06.2024;

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) протиправною в частині розгляду рапорту військовослужбовця від 19.03.2025 про видачу довідки про обставини травми ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) станом на 08.06.2024;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути рапорт від 19.03.2025 про видачу довідки про обставини травми ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) станом на 08.06.2024 з урахуванням висновків суду;

- визнати протиправною бездіяльність 20 регіональної військово-лікарської комісії (код ЄДРПОУ 26637746), інформація про яку викладена у листі №1854/3066 від 23.04.2025, щодо перегляду причинного зв`язку отримання ОСОБА_1 захворювання під час виконання службових (бойових) завдань за призначенням по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, по забезпеченню національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, під час захисту Батьківщини;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень 20 регіональну військово-лікарську комісію (код ЄДРОПУ 26637746) повторно розглянути скаргу представника ОСОБА_1 від 20.03.2025 на постанову ВЛК (довідка №1031 від 08.06.2024, видана ВЛК при в/ч НОМЕР_4 ) щодо перегляду причинного зв`язку отримання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) захворювання під час виконання службових (бойових) завдань за призначенням по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, по забезпеченню національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, під час захисту Батьківщини, з урахуванням висновків суду.

Позовну заяву та заяву про зміну предмета позову подано та підписано електронно- цифровим підписом представником позивача - Радченко - Онатій Наталією Миколаївною.

Мотивуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що Довідка військової-лікарської комісії від 08.06.2024 № 1031 (Постанова ВЛК) прийнята з порушенням вимог пункту 21.7 глави 21 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, а ВЛК регіону така постанова не скасована/не відмінена, перевірка за скаргою на Постанову ВЛК від 08.06.2024 не проведена. Своєю чергою, військовою частиною допущена протиправна бездіяльність щодо невидачі позивачу довідки про обставини травми та допущена бездіяльність по розгляду рапорту про її видачу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.06.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позову.

07.07.2025 на адресу суду від позивача надійшли документи по справі, дослідивши які суд дійшов висновку про виконання позивачем вимог ухвали суду від 25.06.2025 та усунення недоліків позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 09.09.2025. Витребувано докази у справі від відповідача 1 та від відповідача 2.

20.08.2025 канцелярією суду зареєстровано відзиви на позовну заяву відповідача-1 та відповідача-2, подані через підсистему «Електронний суд» 17.08.2025.

Представник відповідача 1, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, наголошує, що ВЛК надано виключне право на встановлення причинного зв`язку захворювань, травм, контузій, поранень, каліцтв у колишніх військовослужбовців та вибір формулювань, в яких приймаються постанови ВЛК. Жоден інший орган влади не брати на себе відповідні повноваження. Також, представник відповідача 2 стверджує, що за усталеною практикою, при розгляді справи по суті спору у справах, у яких оспорюється рішення ВЛК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певної постанови, оскільки суд не є спеціалізованою установою в медичній сфері і тому оцінка підставності постанови ВЛК виходить за межі необхідно дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Представник відповідача 2, стверджуючи про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову, зазначає, що позивач не отримував травму (поранення, контузію, каліцтво) 08.06.2024, то будь-які підстави для видачі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) відсутні. Крім цього представник відповідача 1 стверджує, що положення пункту 21.7 глави 21 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки предметом її регулювання є прийняття постанов про причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтв) та її наслідків. Представник Військової частини звертає увагу, що для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва) надання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) передбачено лише для військовослужбовців, які одержали травму (поранення, контузію, каліцтво). З урахуванням наведеного представник відповідача 2 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

04.08.2025 представником позивача - адвокатом Радченко-Онатій Наталією Миколаївною подано через підсистему «Електронний суд» заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій просить суд надати їй можливість брати участь в судовому засіданні, призначеному на 09.09.2025 на 14 год. 30 хв., за допомогою організації відеоконференції за місцем проживання (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів). Крім того, просить суд забезпечити можливість проведення усіх засідань у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

25.08.2025 канцелярією суду зареєстровано відповідь на відзив на позовну заяву, подану представником позивача через підсистему «Електронний суд». У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача, посилаючись на положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, стверджує, що такими положеннями регламентовано право військовослужбовця на отримання довідки про обставини травми, за наявності достатніх підстав, а також ініціювання та подання рапортів, що виникають під час проходження військової служби.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 у задоволенні клопотання представника позивача від 04.08.2025 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, - відмовлено.

У судове засідання, призначене на 09.09.2025, з`явився представник позивача. Представники відповідачів не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Суд зазначає, що ухвалою від 31.07.2025 від відповідача-2 витребувано докази у справі, однак вимоги ухвали виконано не у повному обсязі, не надано копію прийнятого рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 19.03.2025 із доказами направлення (вручення) позивачу.

У зв`язку з цим ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 витребувано докази у справі від відповідача 2, а саме копію прийнятого рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 19.03.2025 із доказами направлення (вручення) позивачу і копію звернення представника позивача - адвоката Радченко-Онатій Н.М. про надання довідки про обставини поранення, у відповідь на яке до відзиву на позовну заяву додано лист в/ч НОМЕР_1 від 24.03.2025 №1781/13779 та витребувано нові докази від відповідача 1 склад комісії станом на 23.04.2025 (дата надання відповіді відповідачем-1 на скаргу вх.№2372 від 27.03.2025 та адвокатський запит (вх. № 2799 від 19.04.2025).

19.09.2025 канцелярією суду зареєстровано додаткові пояснення, подані представником позивача через підсистему «Електронний суд», в яких наполягає на тому, що рапорт військовослужбовця, що надійшов на адресу військової частини НОМЕР_1 із листом адвоката № 77 від 19.03.2025 та адвокатський запит № 230 від 06.05.2025 (щодо стану розгляду рапорта), не був розглянутий відповідачем. Відповідь, надана відповідачем 2 до суду, ані на адресу адвоката, ані на адресу позивача не надходила, незважаючи на викладене прохання стосовно направлення такої відповіді на адресу військовослужбовця.

Також представник позивача зауважує, що відповідачем 1 не прийнято та не оформлено належним чином постанови про перегляд постанови ВЛК, що вказує на не прийняття ним жодного рішення, з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, а відтак є протиправною бездіяльністю.

25.09.2025 канцелярією суду зареєстровано заяву про виконання рішення суду, подану представником Військової частини НОМЕР_1 через підсистему «Електронний суд».

У судовому засіданні 30.09.2025 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Разом з цим представники відповідачі у судове засідання 30.09.2025 не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини не явки суду не відомі.

30.09.2025 представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги викладене, судом у судовому засіданні 30.09.2025 протокольною ухвалою ухвалено про подальший перехід розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України, серія НОМЕР_5 , який виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 25.06.2005, РНКОПП НОМЕР_3 (т. 1, а.с. 131-134, 135).

Згідно з Довідкою від 07.09.2024 № 29439 ОСОБА_1 дійсно в період з 30.07.2023 по 09.11.2023, з 17.03.2024 по 31.03.2024, з 06.04.2024 по 03.06.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Краматорському районі, Костянтинівській міській територіальній громаді Донецької області, Покровському районі, Очеретинській селищній територіальній громаді, Харківській області, Ізюмському районі, Борівській селищній територіальній громаді.

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії, позивачу 06.03.2023 проведено медичний огляд ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , Протокол № 9/46 та на підставі статті 13 (г) графи ІІ Розладу хвороб ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби (далі Довідка та/або Постанова ВЛК 1) (т.1, а.с. 122-123).

Згідно з Довідкою Військової частини НОМЕР_6 від 01.01.2025 № 1134, позивач призваний за мобілізацією, перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_6 з 7 червня 2024 року по теперішній час (т. 1, а.с. 127).

Відповідно до направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби від 25.03.2024 № 1781/2274 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено на медичний огляд з попереднім діагнозом «Цукровий діабет, тип 2, середньої важкості, стадія субкомпенсації. Варикозна хвороба лівої нижньої кінцівки з хронічною венозною недостатністю» (т. 1, а.с. 79).

Згідно з Довідкою військової-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_7 від 31.03.2024 № 4267/1 солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_7 31.03.2024 (далі Довідка № 4267/1 та/або Постанова ВЛК 2) (т. 1, а.с. 92).

Відповідно до Постанови ВЛК 2, захворювання позивача, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статей 13б, 42в, 23в графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби: не придатний до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах за винятком підрозділів забезпечення; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах.

Згідно з Довідкою військово-лікарської комісії від 08.06.2024 № 1013, солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_4 (далі Довідка № 1013 та/або Постанова ВЛК 3)

(т. 1, а.с. 95).

Відповідно до Постанови ВЛК 3 захворювання позивача, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статей 13б, 42б графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Не погоджуючись із Постановою ВЛК 3, представником позивача адвокатом Радченко-Онатій Наталією Миколаївною, подано скаргу № б/н від 20.03.2025 до 20 регіональної військово-лікарської комісії, в якій остання просила провести контрольний / повторний медичний огляд позивача, скасувати постанову ВЛК військової частини

№ НОМЕР_8 від 08.06.2024 та прийняти нову, якою встановити причинний зв`язок захворювань, отриманих ОСОБА_1 , з захистом Батьківщини.

Листом від 23.04.2025 № 1854/3066, 20 регіональною військово-лікарською комісією, за результатами розгляду скарги (вх. № 2372 віл 27.03.2025) та адвокатського запиту (вх. № 2799 від 19.04.2025) для встановлення (зміни) причинного зв`язку захворювання солдата ОСОБА_1 , 1988 року народження, повідомлено заявника, що для встановлення (зміни) причинного зв`язку захворювання, керуючись Положенням про військово-лікарську експертизу в ЗС України, затвердженого наказом МО України № 402 2008 року (із змінами) необхідно врахувати початок та подальший розвиток захворювання (анамнез), так як у наданій документації відсутні дані про початок розвитку захворювання (анамнез), запропоновано позивачу пройти стаціонарне обстеження для отримання належно оформленої документації (виписного епікризу), яка буде містити інформацію про розвиток захворювання (анамнез) «цукровий діабет».

Позивач вважає, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність, чим порушено його права та охоронювані законом інтереси, з огляду на що останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує положення законодавства, яке діяло станом на час їх виникнення та зауважує наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 4 Закону № 2232-XII).

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону № 2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Своєю чергою правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII).

В силу вимог абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення № 402).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза це:

медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);

визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;

установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з абзацами 1, 7 пункту 1.3 глави 1 розділу І Положення № 402 основними завданнями військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Відповідно до пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Згідно з пунктом 2.2 глави 2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать:

Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);

ВЛК регіону.

Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах).

Залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.

Адміністративно-територіальні зони відповідальності штатних ВЛК за проведення військово-лікарської експертизи визначаються наказом Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».

Згідно з підпунктом 2.4.3 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення № 402 за рішенням ЦВЛК на ВЛК регіону покладається розгляд, контроль, затвердження постанов позаштатних постійно діючих ВЛК, організованих при військових частинах, які дислокуються на території регіону, незалежно від підпорядкування.

В силу вимог підпункту 2.4.4 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення № 402 на ВЛК регіону покладаються, зокрема: організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності; контроль за організацією та проведенням медичного огляду осіб, визначених у пункті 1.2 розділу I Положення, поповнення, що прибуває для комплектування Збройних Сил України, з метою правильного розподілу його за родами військ, військовими частинами (кораблями), підрозділами та військовими спеціальностями, а також кандидатів на навчання за військовими спеціальностями з урахуванням стану здоров`я та фізичного розвитку; розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.

За правилами, визначеними у підпункті 2.4.5 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення № 402, ВЛК регіону має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК та давати їм роз`яснення з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК; приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що ВЛК регіону має право проводити огляд військовослужбовців, та за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК, у тому числі приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).

Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку (підпункт 2.4.10 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення № 402).

У той же час відповідно до абзацу першого пункту 1.2 глави 1 розділу II Положення № 402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Згідно з абзацом першим пункту 20.1 глави 20 розділу II Положення № 402 постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення.

Як вже було вказано судом вище, ВЛК при військовій частині НОМЕР_4 08.06.2024 проведено медичний огляд позивача та складено Довідку ВЛК від 08.06.2024 № 1013, якою встановлено, що захворювання ОСОБА_1 , ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статей 13б, 42б графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Представник позивача у своїх вимогах наголошує, що ВЛК військової частини НОМЕР_4 , володіючи інформацією, враховуючи наявність довідки ВЛК від 31.03.2024, якою встановлено захворювання на підставі статей 13б, 42в, 23в графи ІІ Розкладу хвороб, лікаря-ендокринолога до огляду не залучив та відповідні обстеження не провів. Ці та інші обставини покладені в основу скарги представника позивача до відповідача 1.

Як вже було згадано вище листом від 23.04.2025 № 1854/3066, 20 регіональною військово-лікарською комісією повідомлено заявника, що для встановлення (зміни) причинного зв`язку захворювання, керуючись Положенням про військово-лікарську експертизу в ЗС України, затвердженого наказом МО України № 402 2008 року (із змінами) необхідно врахувати початок та подальший розвиток захворювання (анамнез), так як у наданій документації відсутні дані про початок розвитку захворювання (анамнез), запропоновано позивачу пройти стаціонарне обстеження для отримання належно оформленої документації (виписного епікризу), яка буде містити інформацію про розвиток захворювання (анамнез) «цукровий діабет».

Суд оцінюючи поведінку відповідача 1 в частині розгляду скарги представника позивача на постанову ВЛК, оформленої у формі Довідки від 08.06.2024 № 1031, враховує наступне.

Як вже було зазначено судом вище, за правилами, визначеними у підпункті 2.4.5 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення № 402, ВЛК регіону має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК та давати їм роз`яснення з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК; приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК);

Отже, окресленими пунктами визначено об`єм дискреційних повноважень ВЛК регіону, в тому числі, передбачена функція переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).

Системний аналіз вищенаведених приписів Положення № 402 дає суду підстави для висновку, що ЦВЛК при розгляді заяви/скарги на рішення ВЛК свій висновок повинна оформлювати не листом, а вмотивованою постановою з викладенням всіх обставин та аргументів.

Таким чином, ВЛК регіону, яка має у штаті медичних працівників та як установа, наділена повноваженнями щодо розгляду, перегляду, скасування, затвердження, незатвердження та контролю за постановами підпорядкованих ВЛК (включно з їх переглядом по суті прийнятих діагнозів), тобто є компетентним суб`єктом владних повноважень, що контролює підпорядковані їм ВЛК та перевіряє прийняті ними рішення з метою захисту військовозобов`язаних, військовослужбовців та резервістів.

Суд зауважує, що відповідь відповідача 1, що оформлена листом від 23.04.2025

№ 1854/3066, не містить жодної оцінки відповідних спеціалістів штатної ВЛК, які мають дискреційні повноваження, щодо спростування або не спростування висновку, у наданому позивачем документі щодо перегляду причинного зв`язку захворювань, встановленого постановою ВЛК, оформленої у формі довідки від 08.06.2021 № 1013, тому відповідач 1 в силу своїх дискреційних повноважень повинен здійснити таку оцінку та надати позивачу повну та обґрунтовану відповідь щодо правомірності висновку ВЛК. Отже, суд вважає, що відповідачем 1 допущено протиправну бездіяльність.

При цьому, слід наголосити, що при вирішенні спору по суті, судом не оцінюються та не перевіряються обставини встановлених діагнозів позивачу, не досліджується медична документація, у зв`язку з цим всі доводи відповідача 1 в цій частині, як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, не враховуються судом.

Також варто зауважити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Покладення такого обов`язку на відповідача 1 не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Тому вимоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання повторно розглянути скаргу представника ОСОБА_1 від 20.03.2025 на постанову ВЛК (довідка № 1031 від 08.06.2024, видана ВЛК при в/ч НОМЕР_4 ) щодо перегляду причинного зв`язку отримання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) захворювання під час виконання службових (бойових) завдань за призначенням по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, по забезпеченню національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, під час захисту Батьківщини, з урахуванням висновків суду підлягає до задоволення.

Одночасно, надаючи оцінку вимогам, які заявлені позивачем до відповідача 2, суд звертає увагу на наступне.

19.03.2025 адвокатом Н. Радченко-Онатій скеровано Керівнику (командиру) військової частини НОМЕР_1 лист від 19.03.2025 № 77, у якому зазначено про направлення на електронну пошту рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 із проханням вирішити питання, порушене в рапорті, про що проінформувати представника (далі Лист).

До листа представником позивача, серед іншого, долучено рапорт ОСОБА_1 від 19.03.2025.

Зі зміст рапорту від 19.03.2025 судом вбачається, що позивач просив військову частину НОМЕР_1 видати довідку про обставини травми (захворювання) станом на дату проведення ВЛК 08.06.2024. Відповідну довідку просив направити на його адресу.

Листом від 24.03.2025 № 1781/13779 командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 повідомив адвоката позивача, що зазначені випадки проходження стаціонарного лікування та встановлені діагнози військовослужбовця ОСОБА_1 відносяться до категорії захворювання, що не підлягає під критерії, затверджені Додатком № 5 «Положення про військову лікарську-експертизу в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, затвердженого формату довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) (т.2, а.с.8).

Суд зауважує, що випадки проходження стаціонарного лікування та встановлені діагнози військовослужбовця ОСОБА_1 безпосередньо відображені ним у рапорті від 19.03.2025.

Варто звернути увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б підтверджували самостійне звернення військовослужбовця ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 19.03.2025. Реалізація права на подання такого рапорту, як слідує з матеріалів справи, забезпечено позивачем через свого представника.

Суд звертає увагу представника позивача, що у своєму листі від 19.03.2025 № 77, остання просила повідомити про результати розгляду рапорту від 19.03.2025 на її електронну пошту. Як наслідок відповідь відповідача 2 містить реквізити адресату (представника позивача), які наведені адвокатом у листі від 19.03.2025 № 77.

Суд вважає неприйнятними доводи представника позивача, як підстави для формування висновку про наявність ознак протиправної бездіяльності відповідача 2 ті обставини, що у рапорті від 19.03.2025 військовослужбовець - ОСОБА_1 просив направити довідку на його адресу, оскільки фактично відповідачем 2 відмовлено у наданні такої довідки, з огляду на відсутність правових підстав для її видачі.

Також не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог у цій частині і посилання представника позивача на ті обставини, що нею та позивачем не було отримано відповідь, яка оформлена листом від 24.03.2025 № 1781/13779, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, захисту підлягають виключно порушені права та охоронювані законом інтереси фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Предметом позовних вимог у цій частині є саме бездіяльність відповідача 2 стосовно не розгляду рапорту позивача від 19.03.2025 та зобов`язання розглянути такий рапорт, з урахуванням висновків суду.

Станом на час вирішення спору по суті, суд наголошує, що матеріалами справи підтверджено обставини розгляду Військовою частиною рапорту позивача від 19.03.2025 та ознайомлення з результатами його розгляду представником позивача.

Верховний Суд, у постанові від 22.01.2021 по справі № 640/16224/19 зауважив, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Відтак, ураховуючи викладене, на переконання суду, відсутні підстави для визнання протиправної бездіяльності відповідача 2 у наведеній частині та, як наслідок зобов`язання його вчинити дії стосовно розгляду рапорту ОСОБА_1 від 19.03.2025.

З приводу ж вимог про визнання бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 в частині невидачі довідки про обставини травми ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) станом на 08.06.2024 протиправною, суд вказує про наступне.

Так, зі змісту листа від 24.03.2025 № 1781/13779 судом вбачається, що Військовою частиною відмовлено у видачі запитуваної довідки позивачем, у зв`язку з відсутністю правових підстав для її видачі.

Отже, в межах спірних правовідносин відсутні правові підстави для формування висновку суду про наявність ознак протиправної бездіяльності відповідача 2 у наведеній частині.

До того ж, суд звертає увагу, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами (статті 9 розділу 1 частини І Статуту).

Відповідно до статті 260 розділу 6 Статуту довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва).

У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) до направлення військовослужбовця, який одержав травму (поранення, контузію, каліцтво), на лікування поза розташуванням військової частини, така довідка направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається протягом п`яти днів та у такий самий строк направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження отримання позивачем травми (поранення, контузії).

Відтак, враховуючи окреслені обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем до Військової частини № НОМЕР_9 .

Частиною першою статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Суд зауважує, що позивач звільнений від сплати судового збору, відтак відсутні правові підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору.

Одночасно, суд зауважує, що у прохальній частині позовної заяви представник позивача просить суд стягнути на корить ОСОБА_3 судові витрати, понесені ним на правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, суд зауважує про таке.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом - адвокатом Радченко-Онатій Наталією Миколаївною укладено договір про надання правової допомоги № 22 від 12.02.2025 (далі Договір) (т. 1, а.с. 102-103).

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Договору за послуги надані виконавцем згідно пункту 1.1 цього договору, клієнт перераховує рахунок оплату, яка становить чітко встановлену суму відповідно до додатку 1 до даного договору (кошторис), який узгоджується між сторонами та повинен бути обов`язково підписаний сторонами, після підписання додатку 1.

При цьому, сума гонорару в процесі виконання цього договору може бути переглянута та змінена під час переговорів.

Додатком 1 до Договору встановлено кошторис послуг, що надається адвокатом (розрахунок витрат).

Відповідно до акта приймання виконаних робіт, відповідно до Договору (станом на 12.05.2025) позивачем понесено витрати на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн.

Правнича допомога включає в себе: написання позову, заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу 5 годин.

Згідно з квитанцією № 1391210 від 12.05.2025, позивачем сплачено за правничу допомогу кошти у сумі 15 000,00 грн (т. 1, а.с. 99).

Суд враховує, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

При цьому, досліджуючи порядок обчислення гонорару, суд зазначає, що за змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону №5076-VI).

Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Отже, неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону №5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Саме такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, в якій також зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 прийшов до висновку, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Суд зазначає, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 166 КАС України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип змагальності сторін (ст. 9 КАС України) має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої сьомої статті 134 КАС України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

При цьому, згідно з правовим висновком Верховного Суду, сформульованим в пункті 36 постанови від 19.09.2019 у справі № 810/2760/17, з огляду на положення частини сьомої статті 134 КАС України саме відповідач у випадку заперечення ним зазначеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Натомість у даній справі, відповідачі із клопотанням про зменшення розміру витрат на правову допомогу до суду не звертались.

Приймаючи до уваги те, що позивачем заявлено п`ять позовних вимог, незважаючи на пов`язаність їх в розрізі кожного з відповідачів, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача 1 має становити 6 000,00 грн ((15000/5)=3000х2)).

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність 20 регіональної військово-лікарської комісії (код ЄДРПОУ 26637746), інформація про яку викладена у листі №1854/3066 від 23.04.2025, щодо перегляду причинного зв`язку отримання ОСОБА_1 захворювання під час виконання службових (бойових) завдань за призначенням по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, по забезпеченню національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, під час захисту Батьківщини.

3. Зобов`язати 20 регіональну військово-лікарську комісію (код ЄДРОПУ 26637746) повторно розглянути скаргу представника ОСОБА_1 від 20.03.2025 на постанову ВЛК (довідка №1031 від 08.06.2024, видана ВЛК при в/ч НОМЕР_4 ) щодо перегляду причинного зв`язку отримання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) захворювання під час виконання службових (бойових) завдань за призначенням по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, по забезпеченню національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, під час захисту Батьківщини, з урахуванням висновків суду.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з 20 регіональної військово-лікарської комісії (місцезнаходження: 49069, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Грушевського Михайла, б. 65, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу у сумі 6 000 (шість тисяч гривень) 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.