Справа № 160/24766/25
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
28.08.2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Насальська Ганна Олександрівна звернулася через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області щодо не прийняття та реєстрації заяви-анкети та не прийняття рішення за результатами розгляду заяви-анкети громадянки російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області прийняти та зареєструвати заяву-анкету громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року та за результатами її розгляду прийняти рішення (про прийняття заяви-анкети або про відмову у її прийнятті) відповідно до вимог Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту за формою та процедурою, встановленою Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 13.10.2025 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 року у задоволенні клопотання представника Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області Булаха Євгена Юрійовича про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.
07.10.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій вона не погоджується з доводами відповідача і викладеною у ньому правовою оцінкою та вважає за необхідне викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення з огляду на наступне. Відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не зважаючи на факт та обставини подання позивачки такої заяви, свідчить про те, що в даному випадку Головним управлінням ДМС у Дніпропетровській області не було прийнято жодного рішення у визначеній законом формі, це свідчить про наявність протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо невирішення питання про прийняття заяви позивачки про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні. Отже, бездіяльність відповідача, яка виразилась у неприйнятті рішення у передбаченій законом формі, порушує право позивачки на ефективний засіб юридичного захисту, гарантований Конвенцією, та свідчить про протиправність дій суб`єкта владних повноважень. Щодо твердження відповідача, про відсутність доказів щодо особистого звернення позивача до Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області із заявою - анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та із анкетою особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дане твердження спростовується наступним. 07.08.2025 року позивач особисто звернулася до ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, в особистому спілкуванні з представниками ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, а саме начальником відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Поронько Оленою Олександрівною та головним спеціалістом відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Корюшкіною Анастасією Олександрівною, які особисто перевірили особу позивачп, ознайомились із заявою-анкетою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та додатками позивачки та з`ясували обставини звернення, проте, повідомили що підстав для звернення у позивача відсутні та відмовили в їх прийнятті. У зв`язку з чим, позивач була вимушена направити заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - поштою. Щодо твердження відповідача про те, що позивач подала заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, складену у довільній формі, дане твердження спростовується тим, що до матеріалів позову долучено копію заяви-анкети, поданої ОСОБА_1 07.08.2025 року, яка повністю відповідає встановленій формі, затвердженій Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року № 649 Про затвердження Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також звертає увагу, що предметом даного адміністративного позову є захист порушеного права позивача на прийняття та реєстрацію її заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а не розгляд питання щодо наявності або відсутності підстав для надання такого статусу. Позовні вимоги спрямовані виключно на визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДМС у Дніпропетровській області, яка полягає у неприйнятті та нереєстрації заяви-анкети позивача від 07.08.2025 року, та на зобов`язання відповідача прийняти цю заяву до розгляду у порядку, визначеному Законом України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. Таким чином, у межах даної справи не розглядаються обставини, що стосуються наявності чи відсутності умов для надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, оскільки це є предметом окремого адміністративного провадження, яке може бути розпочато лише після офіційного прийняття та розгляду заяви позивачки органом ДМС. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 09.12.2025 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Так, на території України громадянка рф ОСОБА_1 була документована посвідкою на тимчасове проживання (№ НОМЕР_2 ), виданою Томаківським районним сектором ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, строком дії до 11 березня 2020 року, відповідно до частини 14 статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" як іноземка, яка прибула в Україну з метою возз`єднання сім`ї з громадянином України.
08.05.2021 року позивачу було продовжено строк перебування в Україні та видано посвідку на тимчасове проживання (№ НОМЕР_3 ) Відділом централізованого оформлення документів для іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області строком дії до 25 травня 2022 року, на тих самих підставах, що й раніше.
07.08.2025 року ОСОБА_1 , громадянка російської федерації разом з представником - адвокатом Насальською Г.О. особисто звернулися до Відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України у Дніпропетровській області із заявою-анкетою встановленої форми про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до заяви з додатками.
Проте, як зазначає позивач, посадові особи Відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС у Дніпропетровській області Халілян І.М. відмовили у прийнятті та реєстрації заяви та не надали письмову відповідь-відмову у прийомі заяви-анкети.
Також, відповідач не зареєстрував позивачку в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та відповідно не прийняв вказану заяву позивача на опрацювання.
Після відмови у прийнятті заяви-анкети, позивач була вимушена направити заяву-анкету встановленої форми про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту поштовим зв`язком з описом вкладення.
Позивач, не погоджуючись із бездіяльністю Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області щодо не прийняття та реєстрації заяви-анкети та не прийняття рішення за результатами розгляду заяви-анкети громадянки російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року, звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно приписів ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні врегульовано Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011 року № 3671-VI (далі Закон №3671-VІ).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI визначено, що біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
При цьому, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (п.13 ч.1 статті 1 Закону №3671-VІ).
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 статті 5 Закону №3671-VІ передбачено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.
У силу статті 6 Закону №3671-УІ визначено, що не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа: яка вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності, як їх визначено у міжнародному праві; яка вчинила злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, якщо таке діяння відповідно до Кримінального кодексу України належить до тяжких або особливо тяжких злочинів; яка винна у вчиненні дій, що суперечать меті та принципам Організації Об`єднаних Націй; стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні; яка до прибуття в Україну була визнана в іншій країні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; яка до прибуття в Україну з наміром бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перебувала в третій безпечній країні. Дія цього абзацу не поширюється на дітей, розлучених із сім`ями, а також на осіб, які народилися чи постійно проживали на території України, а також їх нащадків (дітей, онуків).
Відповідно до ч.1 статті 7 Закону №3671-VІ передбачено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.
Частиною 7 статті 7 Закону №3671-VІ встановлено, що до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.
У відповідності до положень частини 12 статті 7 Закону №3671-VІ передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:
- реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи;
- ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України;
- заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник;
- заповнює інші необхідні документи;
- оформлює особову справу;
- роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правничої допомоги відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу";
- заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.8 Закону №3671-VІ визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.
Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені п. 1 чи 13 ч. 1 ст. 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених п. 1 чи 13 ч. 1 ст. 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Частиною одинадцятою статті 9 Закону №3671-VІ передбачено, що після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Виходячи зі змісту статті 10 Закону №3571-VІ слідує, що спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у відповідача наявний обов`язок зареєструвати заяву-анкету іноземця або особи без громадянства, при розгляді документів заявника, перевіряти обставини, які надають підстави віднести особу до категорії осіб, які потребують додаткового захисту або встановити належність заяви, як такої, що носить характер зловживання.

З матеріалів справи вбачається, що після аналізу даних зазначених у заяві-анкеті позивачки від 07.08.2025 року, відповідачем надіслано лист за вих. № Х-661/6/1201-25/1201.3.3/10643-25 від 22.08.2025 року у порядку Закону України «Про звернення громадян», що підтверджено матеріалами справи та не оспорюється учасниками справи.

При цьому, анкета-заява позивачки про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту взагалі не була зареєстрована всупереч вимогам ч.12 ст.7 Закону №3671-VІ.

Разом із тим, Закон №3671-VІ визначає наступні етапи щодо заяви про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:

- подання заяви про визнання біженцем або особи, що потребує додаткового або тимчасового захисту, та її прийняття уповноваженим органом (ч.6 ст. 5 Закону №3671-VI);

- оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Даний етап включає попередній (формальний) розгляд заяви, без розгляду заяви по суті (статті 7-8 Закону № 3671-VI);

- безпосередньо розгляд заяви по суті та прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (статті 9-10 Закону № 3671-VI).

Варто зазначити, що статтею 8 вказаного Закону №3671-УІ передбачається безпосередня реєстрація заяви-анкети та формування справи, за результатом чого (триває 15 робочих днів з моменту реєстрації заяви-анкети) приймається рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання.

На цьому етапі, згідно з частиною 6 статті 8 зазначеного Закону, - фактично здійснюється відхилення очевидно необґрунтованих заяв, тобто тих, де відсутні обставини, що вказані в пункті 1 чи 13 статті 1 Закону № 3671-VI, а також, якщо особа видає себе за іншу, або якщо раніше особа вже зверталась з такою заявою.

Згідно зі статті 9 Закону № 3671-VI передбачається безпосередній розгляд документів - визначення обставин, за якими здійснюється звернення, розгляд їх на предмет обґрунтованості та прийняття безпосереднього рішення про надання або відмову в наданні статусу - згідно поданої заяви. Саме в рамках проведення вказаного розгляду вже приймається рішення по суті поданої заяви - надання або відмова в наданні статусу.

Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 року за №1146/19884 (далі - Правила № 649).

Відповідно до пункту 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом: а) встановлює особу заявника; б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1); в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків; г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку; ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні); е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви; є) проводить дактилоскопію заявника; ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи; з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Згідно з пунктом 2.2 та 2.4. розділу ІІ Правил №649 рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.

У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:

- видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3);

- під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

Матеріали справи, ані рішення щодо прийняття (реєстрації) заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ані рішення (наказу) про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту прийнятих за результатами розгляду заяви-анкети позивачки від 07.08.2025 року не містять.

Крім того, відповідач у відзиві на позов визнав, що рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до статті 5 Закону відносно позивачки у порядку, визначеному пунктами 2.2 та 2.4. розділу ІІ Правил №649 ДМС не приймалося.

При цьому, зі змісту аналізу заяви-анкети позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту вбачається, що згадана заява-анкета відповідає формі бланку, передбаченому Правилами № 649.

Зазначений проведений судом аналіз змісту згаданої заяви-анкети позивача спростовує твердження відповідача про те, що позивачем подана заява у довільній формі, тобто, не встановленого зразка.

За такого правового врегулювання та обставин справи, суд дійшов висновку, що саме рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є індивідуальним правовим актом, яке мало бути оформлене міграційним органом у формі відповідного наказу.

Відсутність же належним чином оформленого рішення відповідача про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не зважаючи на факт надіслання відповідачем позивачці листа вих. № Х-661/6/1201-25/1201.3.3/10643-25 від 22.08.2025 року, свідчить про те, що міграційний орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

За таких обставин та враховуючи те, що лист відповідача вих. № Х-661/6/1201-25/1201.3.3/10643-25 від 22.08.2025 року у відповідь на заяву-анкету позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту за змістом та формою не може вважатися «рішенням про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» у розумінні Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», тому суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення (про прийняття заяви або відмову у її прийнятті) за результатами розгляду заяви-анкети позивачки про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року.

Отже, оскільки лист відповідача не є рішенням про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, то в спірному випадку має місце допущення відповідачем саме протиправної бездіяльності, яка полягає у неприйнятті ним відносно позивача жодного з тих рішень, які передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» у визначений законом строк.

Наведений правовий висновок узгоджується і з правовим висновком Верховного Суду у його постанові від 18.03.2021 року у справі №120/3657/20-а, де Суд зазначив наступне: «…нормами чинного законодавства визначено наступні варіанти поведінки суб`єкта владних повноважень, до якого надійшла заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а саме: прийняття територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом.».

При цьому, судом критично надається оцінка аргументам відповідача, які судом відхиляються, з приводу того, що позивачка подала заяву лише 07.08.2025 року після втрати нею законних підстав для перебування на території України, відсутність у неї обгрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань, відсутність у неї реального ризику отримання серйозної шкоди внаслідок обставин, які б становили загрозу її життю, безпеці чи свободі у разі повернення її до країни походження, оскільки, по-перше, ці обставини не звільняють відповідача від обов`язку зареєструвати заяву-анкету особи та прийняти за нею відповідне рішення за процедурою та формою, встановленими Законом №3671-VІ та Привалами №649; по-друге, описані обставини мають досліджуватися відповідачем безпосередньо під час розгляду заяви-анкети позивачки по суті та прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (статті 9-10 Закону №3671-VІ).

Разом з тим, як зазначалося вище та не спростовано відповідачем, останній заяву-анкету позивачки від 07.08.2025 року не зареєстрував, рішення у формі наказу по суті заяви-анкети позивачки відповідач не ухвалював.

Зазначена бездіяльність суб`єкта владних повноважень суперечить положенням ч.12 ст.7 Закону №3671-VІ та п.2.1, п.2.4 розділу ІІ Правил №649.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання або обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка вирішення органу влади повинна бути чіткою та зрозумілою, як і можливі наслідки.

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (пункт 71 рішення ЄСПЛ).

Таким чином, у даному випадку, відповідач (суб`єкт владних повноважень) не міг уникнути виконання свого обов`язку щодо реєстрації заяви-анкети позивача від 07.08.2025 року та прийняття за результатами розгляду заяви-анкети позивача відповідного рішення, у формі, у строки та у порядку, встановленому вищенаведеним законодавством, з дотриманням процедури його прийняття, встановленої Привалами №649.

За таких обставин, вищенаведена бездіяльність відповідача у даних правовідносинах щодо не реєстрації заяви-анкети позивачки про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року та не прийняття за нею відповідного рішення (акту індивідуальної дії) у формі та за процедурою, встановленими Законом №3671-VІ та Правилами №649 визнається судом протиправною.

Відповідачем у відзиві на позов не було наведено жодних підстав та не надано доказів правомірності бездіяльності відповідача щодо не реєстрації заяви-анкети позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року та не прийняття за результатами її розгляду відповідного рішення у формі та з дотриманням порядку, передбаченими Законом №3671-VІ та Правилами №649 з урахуванням аналізу обставин, встановлених судом та норм вищенаведеного законодавства, які відповідачем не спростовані.

У зв`язку із цим, суд дійшов висновку, що така протиправна бездіяльність відповідача щодо не реєстрації заяви-анкети позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року та не прийняття за результатами її розгляду відповідного рішення у формі та у порядку, встановленими Законом №3671-VІ та Правилами №649, є такою, що порушує права та інтереси позивачки, призводить до правової невизначеності особи-позивача, а тому наведена бездіяльність є протиправною.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зареєструвати заяву-анкету позивачки про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року за результатами її розгляду прийняти рішення відповідно до вимог Закону №3671-VІ за формою та у порядку, встановленими Правилами №649, як похідні вимоги, від основних вимог(визнання бездіяльності протиправною) також підлягають задоволенню.

При цьому, слід зазначити, що в межах розгляду даної справи судом не надається оцінка викладеним у заяві-анкеті позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року обставинам, оскільки розгляд поданих позивачем до відповідача разом із заявою документів ще не відбувся та відповідач за нею не приймав жодного акту індивідуальної дії (рішення), тому надання оцінки вказаним у заяві-анкеті обставинам при її розгляд є дискреційними повноваженнями Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області.

Позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та про зобов`язання відповідача прийняти заяву не підлягають задоволенню з огляду на їх передчасність, оскільки відповідно до положень Закону №3671-VІ та Правил №649 заява приймається або у прийнятті такої заяви відмовляється відповідним рішенням, проте, станом на час звернення позивачки до суду з даним позовом таке рішення відповідачем не приймалося.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доказів понесення судових витрат не пов`язаних із сплатою судового збору позивачем не надано.

Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору судом не вирішується.

Згідно частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області щодо не реєстрації заяви-анкети та не прийняття рішення за результатами розгляду заяви-анкети громадянки російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. В.Липинського, буд.7 ) зареєструвати заяву-анкету громадянки російської федерації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.08.2025 року та за результатами її розгляду прийняти рішення (про прийняття заяви-анкети або про відмову у її прийнятті) відповідно до вимог Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту за формою та процедурою, встановленою Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна