Справа № 160/34162/25
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 грудня 2025 р.Справа № 160/34162/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Царікова О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Укргазбанк", Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріо", Товариство из обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Укргазбанк", Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріо", Товариство из обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", в якому просить:

- визнати незаконними дії приватного виконавця Дніпропетровського виконавчого округу Русецької Оксани Олександрівни, адреса: вул. Воскресенська (Леніна), б.46, оф.54, м. Дніпро, 49005, в частині накладення арешту на право оренди земельної ділянки кадастровий номер: :02:002:0148, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 45, площа (га): 4.8004 Га, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., П`ятихатський р., с/рада. Пальмирівська;

- скасувати постанову від 27.08.2024 про арешт майна боржника в частині накладення арешту на право оренди земельної ділянки кадастровий номер: :02:002:0148, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 65052755, площа (га): 4.8004 Га, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., П`ятихатський р., с/рада Пальмирівський, який накладено 27.08.2024 приватним виконавцем Русецькою Оксаною Олександрівною на підставі рішення приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно №56459367.

Позов мотивований тим, що між позивачем, як власником земельної ділянки, та ПП «АГРОС» був укладений договір оренди землі строком дії на десять років з моменту його державної реєстрації, у якому позивач виступає орендодавцем, а ПП «АГРОС» - орендарем та укладений акт прийома-передачі земельної ділянки в оренду до цього договору оренди. 04.02.2025 додатковою угодою №1 укладеною між ОСОБА_1 та ПП "Агрос" розірвано договір оренди земельної ділянки. Однак, через накладений приватним виконавчем арешт позивач не може реалізувати своє право щодо реєстрації розірвання договору оренди та реєстрації іншого договору.

У відповідності до вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі, делегованих повноважень.

Виходячи з системного аналізу Кодексу адміністративного судочинства України, можливо встановити наступні критерії визначення компетенції адміністративного суду у спорі: по-перше, наявність публічного характеру правовідносин, по-друге, хоча б однією стороною правовідносин є суб`єкт владних повноважень у зв`язку з виконанням владних управлінських функцій, по-третє, між сторонами виник спір, компетенція адміністративних судів на який поширена дією ст. 19 КАС України і такий спір не віднесений до компетенції інших судів.

Як встановлено судом та слідує зі змісту позовної заяви, позивач не погоджується з прийняттям приватним виконавцем постанови про накладення арешту на майнове право оренди земельної ділянки ВП № 75740309 на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/4964/23 виданого Господарським судом Дніпропетровської області, оскільки в ході виконання виконавчих документів у справі №904/4964/23 приватним виконавцем були накладені арешти на майнові права боржника - право оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що належать Приватному підприємству "Агрос", у тому числі і на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0148, яка належить позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Сторонами виконавчого провадження, у відповідності до ч. 1ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», є стягувач і боржник.

Відповідно до ч. 1ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

В постанові від 02.12.2014р. (реєстраційний №42202901) Верховний Суд України зазначив, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/ господарського судочинства як такі, шо випливають із цивільних правовідносин. (Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 340/25/19).

Суд відзначає, що в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2025 у справі № 904/4964/23, на яку посилається позивач виснувано таке:

"Суд звертає увагу, що відповідно, зокрема, до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Саме положення цієї статті розповсюджуються на інших осіб (тобто осіб, які не є сторонами виконавчого провадження) у випадку, коли арешт накладений на майно не боржника, а на майно таких осіб. У такому випадку належним способом захисту є подача до суду окремого позову, а не скасування постанови про арешт майна боржника.

Таким чином, вимоги, що містяться у скарзі, не можуть бути розглянуті за правилами розгляду скарги на дії приватного виконавця. Отже скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Дніпропетровського виконавчого округу Русецької Оксани Олександрівни не підлягає прийняттю до розгляду. Вимоги, що містяться у скарзі, підлягають розгляду у позовному провадженні шляхом подання позовної заяви".

Зважаючи на викладене, враховуючи той факт, що позивач оскаржує постанову про накладення арешту на майнове право оренди земельної ділянки з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/4964/23, тому компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд господарської юрисдикції.

Розгляд справи в порядку адміністративного судочинства суперечить ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Враховуючи викладене, вищезазначене є підставою для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі.

Керуючись ст. ст. 19, 170, 171, 248, 287, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Укргазбанк", Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріо", Товариство из обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом до відповідного господарського суду в порядку, передбаченому чинним господарсько-процесуальним законодавством.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова