Справа № 320/22113/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відносно ОСОБА_1 , обмеживши розмір його пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 01 грудня 2022 року перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у повному розмірі без обмеження розміру пенсії граничним розміром, з урахуванням вже виплачених сум.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження ОСОБА_1 розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, з урахуванням усіх надбавок, доплат, підвищень, проведених індексацій, проведених та подальших перерахунків, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 21 березня 2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплачувати пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, з урахуванням усіх надбавок, доплат, підвищень, проведених індексацій, проведених та подальших перерахунків, без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 21 березня 2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

26 березня 2025 року на адресу суду надійшла заява позивача про звернення рішення суду до негайного виконання, яка мотивована тим, що судом не вирішено питання про допуск судового рішення до негайного виконання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення, та прийняти нове додаткове рішення щодо допущення негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві негайно провести нарахувати та виплатити пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявні підстави для допуску до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць, оскільки позовні вимоги задоволені судом першої інстанції з 21 березня 2024 року, відтак суд не позбавлений можливості самостійно встановити та розрахувати суму, що підлягає негайному стягненню.

Згідно частини другої ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у прийнятті додаткового судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у цій справі судом не вирішувалися вимоги про присудження виплати (стягнення з відповідача на користь позивача) сум пенсії та не визначався розмір такого стягнення, тому підстави для допущення рішення суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Отже, негайно виконуються рішення про присудження пенсії у межах суми стягнення за один місяць, тобто умовою для негайного виконання судового рішення є задоволення вимог позивача про стягнення певної конкретної суми пенсії, з якої можна виокремити її місячний розмір.

При цьому, ухвала суду за результатами розгляду заяви про звернення рішення до негайного виконання набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено у загальному порядку (частина четверта статті 371 КАС України).

Як свідчать матеріали справи, Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження ОСОБА_1 розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, з урахуванням усіх надбавок, доплат, підвищень, проведених індексацій, проведених та подальших перерахунків, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 21 березня 2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплачувати пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, з урахуванням усіх надбавок, доплат, підвищень, проведених індексацій, проведених та подальших перерахунків, без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 21 березня 2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Тобто, позивачем сформульовано вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок і виплату пенсії без обмеження застосування максимальним розміром, а не стягнення таких виплат, що відповідно не є підставою для звернення рішення до негайного виконання.

Окрім того, під час розгляду справи вимог щодо негайного допущення виконання рішення суду у межах суми стягнення пенсії за один місяць, позивачем не заявлялось.

Також, в межах даної справи, враховуючи предмет та характер спору, підстав для застосування положень частини другої ст. 371 КАС України, судом не встановлено, оскільки стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів не відбувалось.

Інших обставин для застосування положень ст. 371 КАС України судом не виявлено.

Позивач, обґрунтовуючи свою заяву, посилається на п. 1 частини першої ст. 371 КАС України, відповідно до якого, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Натомість колегія суддів враховує, що дана норма передбачає негайне виконання рішень суду про «стягнення» відповідних виплат, а не про зобов`язання відповідача до їх нарахування та послідуючої виплати.

Тобто, саме у випадку постановлення судом рішення про стягнення на користь позивача відповідних виплат пенсій, суд може визначити конкретну суму стягнення за один місяць та в цій частині допустити рішення до негайного виконання.

У даному випадку, рішення суду першої інстанції у даній справі носить зобов`язальний характер та в ньому не вирішується питання про стягнення коштів з відповідача, тому дія п. 1 частини другої ст. 371 КАС України на дані правовідносини не розповсюджується.

Відтак, оскільки позивач не ставив вимог про стягнення суми боргу з виплати йому пенсії і таке судове рішення у даному конкретному випадку не ухвалюється апеляційним судом колегія суддів прийшла до висновку про відсутність передбачених процесуальним законом підстав для допуску рішення суду першої інстанції до негайного виконання.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для звернення рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 до негайного виконання є правильним.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко