Справа № 320/35875/23
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Коренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та поновлення на посаді

В С Т А Н О В И Л А

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у м. Києві від 17.02.2023 № 307 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління Національної поліції у м. Києві» в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції до начальника 4-го відділу (боротьби з сексуальною експлуатацією) управління міграційної поліції ГУНП у м. Києві майора поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 13.03.2023 № 388-о/с «Про особовий склад» про звільнення зі служби в поліції 13.03.2023 майора поліції ОСОБА_1 начальника 4-го відділу (боротьби з сексуальною експлуатацією) управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби);

- поновити ОСОБА_1 з 13.03.2023 на службі в поліції у спеціальному званні «майор поліції» на посаді начальника 4-го відділу (боротьби з сексуальною експлуатацією) управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 14.03.2023 по день поновлення на посаді, виходячи із його середнього заробітку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт вказує, що відповідач не мав жодної правової підстави для видачі наказу № 1038 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків».

Також, на думку апелянта, в основу висновку службового розслідування покладено підозру про вчинення злочину, будь-якого іншого складу дисциплінарного проступку у висновку службового розслідування відносно ОСОБА_1 не встановлено, а спростування або вина позивача у конкретній ситуації може бути підтверджена тільки вироком суду у кримінальному провадженні.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та поновлення на посаді та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

22.05.2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач вказує, що підставою для призначення та проведення зазначеного службового розслідування слугував факт внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння позивачем кримінального правопорушення.

Також відповідач звертає увагу, що дисциплінарна комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення позивача, яке здійснюється в межах кримінального провадження, а лише перевірила викладені у матеріалах службового розслідування відомості на предмет дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів Національної поліції та наявності в описаних позивача діях складу дисциплінарного проступку.

Після надходження матеріалів справи до суду ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2025 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, просила вимоги останньої задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов. Представник відповідача наполягала на правомірності звільнення позивача із займаної посади, погоджувались з рішенням суду першої інстанції та просили залишити останнє без змін, залишивши апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, додаткових пояснень учасників, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 14.12.1999 Гірницьким РВ УМВС України в м. Макіївці Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , гуртожиток; проходив службу на різних посадах в територіальних органах УМВС України в Донецькій області з 15.03.2003 по 06.11.2015; продовжив службу в органах Національної поліції, зокрема на посаді старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки НП України; з 13.05.2017 проходив службу в ГУНП у м.Києві, зокрема з 01.05.2021 на посаді начальника 4-го відділу (боротьби з сексуальною експлуатацією) управління міграційної поліції ГУНП у м. Києві; має спеціальне звання «майор міліції».

01.02.2023 до управління головної інспекції ГУНП у м. Києві надійшла інформація про проведення 01.02.2023 працівниками Київської міської прокуратури разом з працівниками Служби безпеки України невідкладного обшуку, зокрема, у службовому кабінеті, який закріплений за начальником 4-го відділу (боротьби з сексуальною експлуатацією) управління міграційної поліції ГУНП у м. Києві майором поліції ОСОБА_1., здійсненого у рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні від 22.06.2022 № 000030 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями 255, 302, 303 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Наказом ГУНП у м. Києві від 01.02.2023 № 274 за фактом невідкладних обшуків у службовому кабінеті та за місцем проживання окремих працівників ГУНП у м. Києві, проведених 01.02.2023 у рамках кримінального провадження від 22.06.2022 № 000030, призначене службове розслідування, за результатами якого складено та затверджено висновок службового розслідування від 15.03.2023.

Згідно із висновком службового розслідування дисциплінарною комісією на підставі матеріалів кримінального провадження від 22.06.2022 № 000030 було встановлено, що Київською міською прокуратурою ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою та третьою статті 255, частиною другою статті 302, частинами другою та третьою статті 303 КК України, у тому числі, у керівництві структурною частиною злочинної організації та сутенерстві з метою наживи, вчиненому службовою особою. Так, дисциплінарною комісією зазначено, що згідно з матеріалами кримінальної справи керівником групи - поліцейським С., до діяльності злочинної організації залучено керівника підзвітного йому структурного підрозділу правоохоронного органу, а саме: ОСОБА_1 , який за розподілом ролей відповідав за прикриття злочинної діяльності злочинної організації шляхом забезпечення невжиття заходів ввіреним йому структурним підрозділам до припинення роботи місць розпусти на території міста Києва. Також ОСОБА_1 використовував надані йому повноваження керівника оперативного підрозділу для забезпечення усунення конкуруючих місць розпусти, подальше вербування осіб жіночої статі для надання інтимних послуг у місцях розпусти, які належали злочинній організації, а також для підтримання дисципліни в організації шляхом показового викриття протиправної діяльності окремих членів злочинної організації у разі недотримання встановлених правил поведінки. У подальшому за погодженням із С. ОСОБА_1 утворив та очолив окрему структурну частину злочинної організації, в якій ОСОБА_1 як керівник за розподілом ролей виконував наступні функції: загальне керівництво функціонуванням місць розпусти; підшукування та залучення до протиправної діяльності злочинної організації інших осіб, які виконували функції менеджерів середньої ланки; підшукування та оренда приміщень, в яких розміщувались місця розпусти; забезпечення безпеки структурної частини злочинної організації шляхом використання наданих йому повноважень керівника оперативного підрозділу правоохоронного органу; акумулювання та розподіл прибутку від діяльності вказаних місць розпусти між учасниками злочинної організації у заздалегідь визначених розмірах.

Згідно з висновком службового розслідування від 15.02.2023 у зв`язку із вчиненням ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII, пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту НП, Присяги поліцейського та пункту 6 розділу «Завдання та обов`язки» функціональних обов`язків, дисциплінарною комісією запропоновано застосувати до начальника 4-го відділу (боротьби з сексуальною експлуатацією) управління міграційної поліції ГУНП у м. Києві майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.

Наказом ГУНП у м. Києві від 17.02.2023 № 307 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління Національної поліції у м. Києві» за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII, пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту НП, Присяги поліцейського та пункту 6 розділу «Завдання та обов?язки» функціональних обов`язків до начальника 4-го відділу (боротьби з сексуальною експлуатацією) управління міграційної поліції ГУНП у м. Києві майора поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції, про що ОСОБА_1 повідомлено листом ГУНП у м. Києві від 01.03.2023 № 1137/125/05/67-2023.

На підставі наказу ГУНП у м. Києві від 17.02.2023 № 307 наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 13.03.2023 № 388 о/c ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статусу Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, про що ОСОБА_1 повідомлено листом ГУНП у м. Києві від 13.03.2023 № 1111/125/26/01-2023.

Вказуючи на протиправність наказів ГУНП у м. Києві від 17.02.2023 № 307 та від 13.03.2023 № 388 о/c ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що як встановлено службовим розслідуванням ОСОБА_1 порушено службову дисципліну, вимоги якої передбачені ст. 1 Статуту, поліцейський допустив поведінку, яка сприйнята як підстава підозрювати його у кримінальному правопорушенні, причинами та умовами, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку стали нехтування ним особистою відповідальністю перед державою та суспільством.

З посиланням на висновки Верховного Суду, суд вказав, що факт непритягнення особи до відповідальності одного виду ніяким чином не ототожнюється з відсутністю в діях такої особи порушення службової дисципліни. Дисциплінарна відповідальність відрізняється від відповідальності та є самостійним видом відповідальності особи, і в ході розгляду цієї справи позивач не спростовував наявність встановленого в ході службового розслідування дисциплінарного проступку, порушення позивачем службової дисципліни. Щодо посилання на відсутність доведення факту вини в кримінальному правопорушенні вироком суду, зміну кваліфікації вчиненого проступку за КК України, суд зазначив, що наявність вироку чи постанови суду про встановлення чи спростування доведення факту вини у вчиненому позивачем кримінальному правопорушенні, не нівелює від обов`язку доведення поліцейським в ході службового розслідування чи суду відсутності в його діях дисциплінарного проступку, виходячи із застереження законодавства щодо ототожнювання вини в кримінальному правопорушенні із виною у вчинені дисциплінарного проступку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що службовим розслідуванням встановлено та доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку та спірними наказами правомірно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут), Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893 (далі - Порядок №893), Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179 (далі - Правила етичної поведінки), тощо.

Відповідно до статті 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. На працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно із частиною першою статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Так, згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 14.12.1999 Гірницьким РВ УМВС України в м. Макіївці Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , гуртожиток; проходив службу на різних посадах в територіальних органах УМВС України в Донецькій області з 15.03.2003 по 06.11.2015; продовжив службу в органах Національної поліції, зокрема на посаді старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки НП України; з 13.05.2017 проходив службу в ГУНП у м.Києві, зокрема з 01.05.2021 на посаді начальника 4-го відділу (боротьби з сексуальною експлуатацією) управління міграційної поліції ГУНП у м. Києві; має спеціальне звання «майор міліції».

Частиною першою статті 18 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частин першої і другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до преамбули Дисциплінарного статуту, цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно із частинами першою-третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Поліцейський перебуває під захистом держави. Права поліцейського та порядок їх реалізації з урахуванням особливостей служби в поліції визначаються Конституцією та законами України. Обмеження прав поліцейського не допускається, крім випадків, визначених законом (частини п`ята, шоста статті 2 Дисциплінарного статуту).

Розділ III Дисциплінарного статуту (статті 11-24) врегульовує питання щодо дисциплінарних стягнень поліцейських.

Так, відповідно до частин першої і третьої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських, як визначено частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту, можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії (частина перша статті 15 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частин дев`ятої, п`ятнадцятої статті 15 Дисциплінарного статуту Уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право: 1) одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; 2) одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи; 3) отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Засади забезпечення поліцейському права на захист визначені статтею 18 Дисциплінарного статуту, відповідно до частини першої якої під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Відповідно до частин першої, другої, одинадцятої статті 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений статтею 19 Дисциплінарного статуту, відповідно до частини першої якої у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Суд також зазначає, що відповідно до частини десятої статті 14, частини сьомої статті 15 Дисциплінарного статуту, з метою належної організації заходів, спрямованих на зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів Національної поліції України, запобігання надзвичайним подіям за участю поліцейських, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань за фактами порушення поліцейськими службової дисципліни, було затверджено, зокрема, Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (Порядок №893).

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку №893 цей Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку №893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку; недотримання підстав та порядку застосування або використання вогнепальної зброї, спеціальних засобів або заходів фізичного впливу; втрату поліцейським службового посвідчення та спеціального нагрудного знака (жетона), табельної, добровільно зданої чи вилученої зброї або боєприпасів, нагородної зброї, якщо вона зберігалася в територіальному органі поліції чи його територіальному (відокремленому) підрозділі, а також закладі, установі Національної поліції України, що належать до її управління (далі - органі (підрозділ, заклад, установа) поліції), а також втрату спеціальних засобів поліцейським чи відсутність їх в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку та справ про адміністративні правопорушення, речових доказів, а також тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження; тощо.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення та повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення є двома окремими підставами для початку службового розслідування, які є самостійними і жодним чином не взаємопов`язаними між собою.

Однією з таких підстав, як вже зазначено, є саме внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом ГУНП у м. Києві від 01.02.2023 № 274 за фактом невідкладних обшуків у службовому кабінеті та за місцем проживання окремих працівників ГУНП у м. Києві, проведених 01.02.2023 у рамках кримінального провадження від 22.06.2022 № 000030, призначене службове розслідування, за результатами якого складено та затверджено висновок службового розслідування від 15.03.2023.

Таким чином, в межах спірних правовідносин підставою призначення службового розслідування щодо позивача стало саме внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.06.2022 № 000030 відомостей про скоєння позивачем кримінального правопорушення.

До суду апеляційної інстанції представником позивача як доказ протиправності проведення службового розслідування та звільнення ОСОБА_1 було подано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28.04.2025 у справі № 757/53647/23-к про закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, визначених статтею 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру.

Однак колегія суддів відхиляє зазначені докази як такі, що не мають впливу на дисциплінарне провадження щодо позивача, оскільки, як зазначено вище, службове розслідування здійснювалося на підставі внесених 22.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей № 000030 про вчинення позивачем кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування (п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України) не реабілітує особу, не спростовує факту внесення відомостей до ЄРДР і не впливає автоматично на дисциплінарні процедури.

Крім того до суду не надано доказів набрання законної сили вищевказаної ухвали про закриття кримінального провадження провадження.

Так, згідно із висновком службового розслідування дисциплінарною комісією на підставі матеріалів кримінального провадження від 22.06.2022 № 000030 було встановлено, що Київською міською прокуратурою ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою та третьою статті 255, частиною другою статті 302, частинами другою та третьою статті 303 КК України, у тому числі, у керівництві структурною частиною злочинної організації та сутенерстві з метою наживи, вчиненому службовою особою. Так, дисциплінарною комісією зазначено, що згідно з матеріалами кримінальної справи керівником групи - поліцейським С., до діяльності злочинної організації залучено керівника підзвітного йому структурного підрозділу правоохоронного органу, а саме: ОСОБА_1 , який за розподілом ролей відповідав за прикриття злочинної діяльності злочинної організації шляхом забезпечення невжиття заходів ввіреним йому структурним підрозділам до припинення роботи місць розпусти на території міста Києва. Також ОСОБА_1 використовував надані йому повноваження керівника оперативного підрозділу для забезпечення усунення конкуруючих місць розпусти, подальше вербування осіб жіночої статі для надання інтимних послуг у місцях розпусти, які належали злочинній організації, а також для підтримання дисципліни в організації шляхом показового викриття протиправної діяльності окремих членів злочинної організації у разі недотримання встановлених правил поведінки. У подальшому за погодженням із С. ОСОБА_1 утворив та очолив окрему структурну частину злочинної організації, в якій ОСОБА_1 як керівник за розподілом ролей виконував наступні функції: загальне керівництво функціонуванням місць розпусти; підшукування та залучення до протиправної діяльності злочинної організації інших осіб, які виконували функції менеджерів середньої ланки; підшукування та оренда приміщень, в яких розміщувались місця розпусти; забезпечення безпеки структурної частини злочинної організації шляхом використання наданих йому повноважень керівника оперативного підрозділу правоохоронного органу; акумулювання та розподіл прибутку від діяльності вказаних місць розпусти між учасниками злочинної організації у заздалегідь визначених розмірах.

Згідно з висновком службового розслідування від 15.02.2023 у зв`язку із вчиненням ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII, пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту НП, Присяги поліцейського та пункту 6 розділу «Завдання та обов`язки» функціональних обов`язків, дисциплінарною комісією запропоновано застосувати до начальника 4-го відділу (боротьби з сексуальною експлуатацією) управління міграційної поліції ГУНП у м. Києві майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.

Згідно з пунктами 1, 4 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пунктів 2-5 розділу VI Порядку №893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості: дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для проведення службового розслідування; форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження). У разі залучення до проведення службового розслідування фахівців та представника поліцейського також зазначаються їх прізвища, ініціали та статуси у службовому розслідуванні.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення. В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні. При проведенні службових розслідувань за фактами витоку секретної інформації зазначаються форма допуску до робіт, пов`язаних з державною таємницею, поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, або осіб, дані яких зазначаються у висновку службового розслідування, а також номер, дата наказу про надання доступу до секретної інформації та найменування органу і посадової особи, який(а) видав(ла) цей наказ.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено. У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку; відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Абзацами 1, 2, 5, 12 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки визначено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Із вказаних правових норм вбачається, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського у зв`язку із особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Зі змісту апеляційної скарги та додаткових пояснень, поданих в межах апеляційного розгляду, вбачається, що основним доводом протиправності звільнення позивача з посади є те, що станом на розгляд справи, відсутні будь-які рішення суду, якими було б встановлено факт вчинення кримінального діяння ОСОБА_1 , а відтак у відповідача були відсутні підстави для його звільнення.

У межах цієї справи апеляційний суд також враховує, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну), а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Адміністративний суд у силу вимог статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є ознаки дисциплінарного проступку та установлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Слід враховувати, що звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які, водночас, стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Так, суд звертає увагу, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97). Відтак зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Тож вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Такий підхід до вирішення питання про правомірність притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, а також Верховним Судом, зокрема, у постановах від 07.02.2020 у справі № 260/1118/18, від 28.02.2020 у справі № 825/1398/17, від 06.03.2020 у справі № 804/1758/18 та від 20.10.2020 у справі № 340/1502/19, а також від 22.02.2023 у справі № 200/11036/20-а, від 14.03.2023 у справі № 320/1206/21, тощо.

Законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.

Натомість, як визначено частиною другою статті 19 Закону № 580-VIII, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується Законом.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Відтак, суд зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду, а наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №1.380.2019.002223, від 03.08.2023 у справі №160/7157/19, а також від 31.08.2023 у справі №160/3330/19, від 19.07.2024 у справі №480/7443/22, тощо.

Разом з тим, критично важливим є те, що з`ясування обставин, які слугували приводом для службового розслідування (внесення відомостей про кримінальне провадження), не може обмежуватися лише проміжними офіційними результатами досудового розслідування (письмовому повідомленні про підозру), що свідчить про необхідність дослідження матеріалів службового розслідування та встановлених останнім обставин.

Згідно з висновком службового розслідування, Київською міською прокуратурою ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою та третьою статті 255, частиною другою статті 302, частинами другою та третьою статті 303 КК України, у тому числі, у керівництві структурною частиною злочинної організації та сутенерстві з метою наживи, вчиненому службовою особою. Так, дисциплінарною комісією зазначено, що згідно з матеріалами кримінальної справи керівником групи - поліцейським С., до діяльності злочинної організації залучено керівника підзвітного йому структурного підрозділу правоохоронного органу, а саме: ОСОБА_1 , який за розподілом ролей відповідав за прикриття злочинної діяльності злочинної організації шляхом забезпечення невжиття заходів ввіреним йому структурним підрозділам до припинення роботи місць розпусти на території міста Києва. Також ОСОБА_1 використовував надані йому повноваження керівника оперативного підрозділу для забезпечення усунення конкуруючих місць розпусти, подальше вербування осіб жіночої статі для надання інтимних послуг у місцях розпусти, які належали злочинній організації, а також для підтримання дисципліни в організації шляхом показового викриття протиправної діяльності окремих членів злочинної організації у разі недотримання встановлених правил поведінки. У подальшому за погодженням із С. ОСОБА_1 утворив та очолив окрему структурну частину злочинної організації, в якій ОСОБА_1 як керівник за розподілом ролей виконував наступні функції: загальне керівництво функціонуванням місць розпусти; підшукування та залучення до протиправної діяльності злочинної організації інших осіб, які виконували функції менеджерів середньої ланки; підшукування та оренда приміщень, в яких розміщувались місця розпусти; забезпечення безпеки структурної частини злочинної організації шляхом використання наданих йому повноважень керівника оперативного підрозділу правоохоронного органу; акумулювання та розподіл прибутку від діяльності вказаних місць розпусти між учасниками злочинної організації у заздалегідь визначених розмірах.

Дисциплінарною комісією встановлено, що позивач , допустив поведінку, яка була сприйнята як підстава підозрювати його у кримінальному правопорушенні, шо ганьбить високе звання поліцейського та підриває авторитет поліції. Таку поведінку неможливо вважати гідною посади поліцейського та такою, що сприяє посиленню довіри громадян до Національної поліції України.

Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу та повинен стверджувати і відстоювати честь та гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою та суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції.

Позивач порушив службову дисципліну, вимоги, якої передбачені частиною першою статті 1 Статуту.

Причинами та умовами, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку зазначеним працівником дисциплінарна комісія вважає нехтування ним особистою відповідальністю перед державою та суспільством.

Отже, в контексті встановлених обставин у справі, відповідач вбачав склад дисциплінарного проступку позивача у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських, зазначивши, що він допустив поведінку, яка була сприйнята як підстава підозрювати його у кримінальному правопорушенні, шо ганьбить високе звання поліцейського та підриває авторитет поліції, враховуючи також затримання позивача безпосередньо після отримання неправомірної вигоди в порядку ст. 208 КПК України.

Апеляційний суд наголошує, що вчинки, які дискредитують працівників поліції та, власне, органи Національної поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Отже, дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів Національної поліції і її працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, на яку відповідач також посилався у висновку службового розслідування, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Апеляційний суд наголошує, що позивач, перебуваючи на службі у Національній поліції України, повинен бути взірцем та прикладом для громадян як в робочий так і позаробочий час, та в силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати будь-яких зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

В контексті встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що факт пред`явлення підозри поліцейському, його можливе притягнення до кримінальної відповідальності та висвітлення цієї події у мережі Інтернет призводить до підриву авторитету та довіри громадян до поліції. А те, що підозрюваним у цьому кримінальному провадженні є саме ОСОБА_1 , свідчить про порушення ним Правил етичної поведінки поліцейських, Дисциплінарного статуту та вимог Закону № 580-VIII.

Відсутність ж вироку суду про визнання позивача винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні не є підставою для скасування спірних наказів, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №420/9503/22, від 15.08.2024 у справі №420/5700/23, які підлягають врахуванню під час розгляду справи в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Враховуючи тяжкість дисциплінарного проступку, його наслідки, які фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції України, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок полягає у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських.

Апеляційний суд враховує, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, хоч і прийнято, в тому числі, на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно позивача за ознаками кримінального правопорушення, та наданого Дисциплінарній комісії відповідним правоохоронним органом, однак таке рішення ґрунтується на самостійних правових підставах (подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 11 липня 2023 у справі №1.380.2019.002223, від 03.08.2023 у справі №160/7157/19, від 14.09.2023 у справі №200/1018/21-а, від 19.07.2024 у справі №480/7443/22, тощо).

Таким чином, позивача звільнено не за підозру у вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни.

Підсумовуючи наведене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, не допустив неправильного застосування норм матеріального права та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, доводи апеляційної скарги вказаного висновку не спростовують.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що відповідачем підтверджено свою обізнаність про наявність листків тимчасової непрацездатності, оформлених на ім`я позивача в березні 2023 року, у тому числі, у період з 10.03.2023 по 15.03.2023.

Судом встановлено, що наказ ГУНП у м. Києві від 13.03.2023 № 388 о/c, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статусу Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, винесений у день перебування позивача у стані тимчасової непрацездатності, а саме: 13.03.2023.

За встановлених обставин суд зазначає про недотримання ГУНП у м. Києві вимог статті 40 КЗпП України та частини четвертої статті 22 Дисциплінарного статуту НП під час виконання (реалізації) дисциплінарного стягнення, застосованого до ОСОБА_1 згідно із наказом від 17.02.2023№ 307, при прийнятті наказу від 13.03.2023 № 388 о/с.

У постанові від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду за схожих обставин справи, де предметом оцінки було звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності, зробила висновок, що у разі порушення гарантій, визначених частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

У постановах Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 823/1455/17, від 12.01.2013 у справі № 520/10657/19 викладено висновок щодо застосування положень Дисциплінарного статуту НП у тотожних правовідносинах, відповідно до якого наявність самого лише факту винесення відповідачем оскаржуваного наказу (про реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) у період тимчасової непрацездатності позивача не є достатньою підставою для поновлення його на роботі, позаяк належним способом захисту порушеного права позивача є зміна дати звільнення зі служби в поліції із зазначенням дати звільнення зі служби - наступного робочого дня, після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.

Судом встановлено, що згідно з випискою з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 04.04.2023, виданою КНП "Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги" Дніпровської міської ради (форма первинної облікової документації №027), ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 20.03.2023 по 04.04.2023 з діагнозом: негоспітальна нижньодольова правобічна пневмонія.

Суд зазначає, що наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 р. за № 682/20995, затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о "Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого".

Згідно з п.2 вказаної Інструкції Форма № 027/о заповнюється лікарями закладів охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу, при направленні хворого на консультацію в інші заклади охорони здоров`я, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці або у випадку смерті хворого.

В п.7 виписки з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 04.04.2023, виданої КНП "Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги" Дніпровської міської ради (форма первинної облікової документації №027), вказано, що ОСОБА_1 захворів гостро 19.03.2023 з підвищенням температури, ломка, слабкість. Звернувся 20.03.2023 за медичною допомогою. Лікування проходив амбулаторно по 04.04.2023. Отже останнім днем перебування позивача у стані тимчасової непрацездатності є 04.04.2023.

Надана до матеріалів справи виписка з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 04.04.2023, видана КНП "Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги" Дніпровської міської ради (форма первинної облікової документації №027) відповідає вимогам Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о "Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого" і має бути врахована відповідачем при вирішенні питання щодо дати звільнення позивача.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про наявність у відповідача підстав для зміни дати звільнення начальника 4-го відділу (боротьби з сексуальною експлуатацією) управління міграційної поліції ГУНП у м. Києві майора поліції ОСОБА_1 з 13.03.2023 на 05.04.2023.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, додаткових пояснень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року-без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

А.Ю. Кучма

Повне судове рішення складено « 08» грудня 2025 року.