Справа № 500/1150/25
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 рокуСправа № 500/1150/25 пров. № А/857/17644/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року (суддя Мандзій О.П., м.Тернопіль, повний текст складено 15 квітня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУПФ), в якому просив:

визнати протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 30.10.2024 №26, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV);

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу: періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.03.1984, яка записана на ім`я ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1981 по 29.04.1984 в Борщівському технікумі механізації і електрифікації сільського господарства згідно диплому від 29.04.1984 серії НОМЕР_2 , який видано на ім`я ОСОБА_1 , період роботи в селянській спілці «Порохова» з 1993 по 2002, згідно архівної довідки від 05.09.2024 №1442/03-02, яка видана архівними відділом Чортківської районної військової адміністрації; періоди роботи на території російської федерації з 25.11.2002 по 06.07.2012, з 13.11.2014 по 10.06.2016, з 14.06.2016 по 19.06.2018 згідно другої частини трудової книжки колгоспника від 25.11.2002 НОМЕР_3 , та призначити позивачу пенсію за віком згідно статті 26 Закону №1058-IV з 24.09.2024.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення. Зобов`язано ГУПФ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2024 про призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону №1058-IV зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.09.1981 по 29.04.1984, з 30.04.1983 по 10.05.1984, з 08.06.1986 по 11.04.1993, з 12.04.1993 по 05.02.2000, з 07.02.2000 по 30.09.2002, з 25.11.2002 по 06.07.2012, з 13.11.2014 по 10.06.2016, з 14.06.2016 по 19.06.2018 (за виключенням вже зарахованих періодів), та прийняти рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі вказує, що позивачу не було зараховано спірні періоди роботи через неточності, які наявні в поданих для призначення пенсії документах.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, архівній довідці. Мова йде про одну й ту ж особу, а формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трудової діяльності працював на різних посадах згідно з відомостями трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 10.03.1984 та від 25.11.2002.

23.10.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Рішенням ГУПФ відмовлено позивачу у призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача становить 15 років 8 місяців 15 днів. За доданими документами до загального стажу роботи не зараховано:

період роботи згідно трудової книжки колгоспника від 10.03.1984 НОМЕР_3 , оскільки на титульній сторінці зазначено дату народження 1964, яка має суттєві відмінності з датою в паспорті ІНФОРМАЦІЯ_1 та по батькові ОСОБА_2 , що не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 ;

період роботи в селянській спілці «Порохова» з 1993 по 2002, згідно архівної довідки від 05.09.2024 №1442/03-02, оскільки в цей період в ній не значиться накази на прийняття та звільнення з роботи, частково період роботи враховано за даними персоніфікованого обліку;

період роботи на території російської федерації з 25.11.2002 по 06.07.2012, з 13.11.2014 по 10.06.2016, з 14.06.2016 по 19.06.2018 згідно другої частини трудової книжки колгоспника від 10.03.1984 НОМЕР_3 , оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди від 13.03.1992, у зв`язку з чим стаж роботи зараховується по 31.12.1991;

період навчання з 01.09.1981 по 29.04.1984 згідно диплому від 29.04.1984 серії НОМЕР_2 , оскільки в тексті зазначено по батькові ОСОБА_2 , що не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 років.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На момент внесення записів у трудову книжку позивача діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Державного комітету ради міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09.07.1958 №620 та «Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Згідно з пунктом 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р, у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується « 1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; « 05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).

Згідно з пунктом 2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місце роботи на підставі документів(паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Як встановлено судом, згідно з дипломом серії НОМЕР_4 від 29.04.1984 позивач в період з 01.09.1981 по 29.04.1984 навчався в Борщівському технікумі механізації і електрифікації сільського господарства, закінчив повний курс навчання по спеціальності механізація сільського господарства, присвоєно кваліфікацію техніка-механіка.

Вказані відомості про навчання також підтверджуються оригіналом архівної довідки виданої Борщівським агротехнічним коледжем від 04.03.2025 №163/01-07.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача (переклад долучений до матеріалів справи) серії НОМЕР_3 від 10.03.1984 та від 25.11.2002 слідує, що ОСОБА_1 працював протягом періодів:

з 10.03.1983 по 10.05.1984 в колгоспі «Дністер»;

з 08.06.1986 по 11.04.1993 в колгоспі «Дністер»;

з 12.04.1993 по 05.02.2000 в селянській спілці «Порохова»;

з 07.02.2000 по 30.09.2002 в ПАП «Порохова»;

з 25.11.2002 по 06.07.2012 в МУП «Салехардремстрой», перейменованому на МП «Салехардремстрой»;

з 13.11.2014 по 10.06.2016 в ТОВ «СеверБетонСервис»;

з 14.06.2016 по 19.06.2018 в ТОВ «АВЕТО»;

з 13.08.2020 в ТОВ «Бучачагрохлібпром», перейменованому на ТОВ «ГАДЗ-АГРО».

Архівною довідкою від 05.09.2024 №1442/03-02, виданою архівним відділом Чортківської районної військової адміністрації Тернопільської області відповідно до документів архівного фонду колгоспу «Дністер», селянської спілки «Дністер», селянської спілки «Порохова», підтверджуються дані щодо трудового стажу позивача з кількістю відроблених людиноднів за рік та встановленим мінімумом людиноднів за рік.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, ГУПФ у Рішенні послалось на те, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 15 років 8 місяців 15 днів, до якого не зараховано:

період роботи згідно трудової книжки колгоспника від 10.03.1984 НОМЕР_3 , оскільки на титульній сторінці зазначено дату народження 1964, яка має суттєві відмінності з датою в паспорті ІНФОРМАЦІЯ_1 та по батькові ОСОБА_2 , що не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 ;

період роботи в селянській спілці «Порохова» з 1993 по 2002, згідно архівної довідки від 05.09.2024 №1442/03-02, оскільки в цей період в ній не значиться накази на прийняття та звільнення з роботи, частково період роботи враховано за даними персоніфікованого обліку;

період роботи на території російської федерації з 25.11.2002 по 06.07.2012, з 13.11.2014 по 10.06.2016, з 14.06.2016 по 19.06.2018 згідно другої частини трудової книжки колгоспника від 10.03.1984 НОМЕР_3 , оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди від 13.03.1992 року, у зв`язку з чим стаж роботи зараховується по 31.12.1991;

період навчання з 01.09.1981 по 29.04.1984 згідно диплому від 29.04.1984 серії НОМЕР_2 , оскільки в тексті зазначено по батькові ОСОБА_2 , що не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, необхідно зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи у довідці.

Вказані відповідачем недоліки в трудовій книжці, архівній довідці та дипломі, а саме невідповідність дати народження та по батькові позивача в вказаних документах даним його паспорта громадянина України, не можуть бути підставою для виключення таких періодів з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві (організації), та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства (організації) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладених у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 26.06.2019 у справі №607/4243/17.

Відповідачем не враховано, що не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, архівній довідці. Мова йде про одну й ту ж особу, а формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

В матеріалах справи відсутні відомості про невиконання позивачем як членом колгоспу встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.

Водночас, період навчання з 01.09.1981 по 29.04.1984 та період роботи в колгоспі «Дністер» з 10.03.1983 по 10.05.1984 частково є спільним, а періоди роботи з 08.06.1986 по 11.04.1993 в колгоспі «Дністер», з 12.04.1993 по 05.02.2000 в селянській спілці «Порохова», з 07.02.2000 по 30.09.2002 в ПАП «Порохова» частково зараховано відповідачем самостійно, про що свідчить розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що до страхового стажу ОСОБА_1 підлягають зарахуванню періоди з 01.09.1981 по 29.04.1984, з 30.04.1983 по 10.05.1984, з 08.06.1986 по 11.04.1993, з 12.04.1993 по 05.02.2000, з 07.02.2000 по 30.09.2002 (за виключенням вже зарахованих періодів), оскільки такі відповідають записам в його трудовій книжці, архівній довідці, дипломі, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а вказані відповідачем недоліки у записах в трудовій книжці, архівній довідці, дипломі, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення трудової книжки та іншої документації покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів.

Разом з тим, одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Отже, дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди від 13.03.1992 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зміст наведених положень вказаних міжнародних договорів передбачає, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. Водночас, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві, зареєстрованому на території російської федерації, після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в російської федерації. Тобто, існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14.11.2019 у справі № 676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі № 555/2250/16-а від 17.06.2020 у справі № 646/1911/17, від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 та від 06.07.2020 у справі № 345/9/17.

Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди від 13.03.1992, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Положення цієї Угоди були чинними на момент роботи позивача з 25.11.2002 по 06.07.2012, з 13.11.2014 по 10.06.2016, з 14.06.2016 по 19.06.2018. Дія цієї Угоди припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 639 від 24.06.2023.

Отож доводи відповідача щодо припинення участі російської федерації в Угоді є необґрунтованими, оскільки у період роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

При цьому, що за наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Тож припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Крім того, набутий позивачем трудовий стаж не повинен піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Відтак, при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії відповідач має зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.09.1981 по 29.04.1984, з 30.04.1983 по 10.05.1984, з 08.06.1986 по 11.04.1993, з 12.04.1993 по 05.02.2000, з 07.02.2000 по 30.09.2002, з 25.11.2002 по 06.07.2012, з 13.11.2014 по 10.06.2016, з 14.06.2016 по 19.06.2018 (за виключенням вже зарахованих періодів), та прийняти рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич