Справа № 420/38279/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/38279/24

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого обчислена грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток та додаткових відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»(далі Постанова №168);

- зобов`язати відповідача перерахувати грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток та додаткових відпусток, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що при звільненні відповідачем виплачена грошова компенсація за невикористані відпустки, однак, під час розрахунку відповідної грошової компенсації відповідач протиправно не включив до складу місячного грошового забезпечення отримані суми щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. Позивач зазначає, що за своєю правовою природою щомісячна додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку він отримував за останньою штатною посадою перед звільненням, а тому вона входить до складу грошового забезпечення (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ВЧ НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Мотивуючи свою позицію апелянт зазначає, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168 не є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, а тому відсутні підстави для включення цієї винагороди до компенсації за невикористані дні відпусток.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не надав належної оцінки тому, що спірні правовідносини в частині організації виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки, врегульовані відповідною Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України №558 від 25.06.2018, за приписами якої така компенсація обраховується виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, до складу якого не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, до яких віднесена додаткова винагорода встановлена Постановою №168

При цьому, на переконання апелянта, суд помилково застосував до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23.

Отже апелянт вважає, що при нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки відсутні правові підстави для включення до складу місячного грошового забезпечення, додаткової винагороди, передбаченої Постанови № 168.

Також апелянт зазначає, що суд помилково не звернув уваги на те, що даний позов поданий із пропуском строку звернення до суду, а тому мав би застосувати наслідки пропуску строку, передбачені положеннями статті 123 КАС України.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в органах Державної прикордонної служби України, зокрема, у НОМЕР_2 мобільному прикордонному загоні ДПС (ВЧ НОМЕР_1 ).

Наказом Голови Державної прикордонної служби України №679-ОС від 19.04.2024 підполковник ОСОБА_1 звільнений відповідно до підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.05.2024 №552-ОМ підполковник ОСОБА_1 виключений зі списків військової частини та всіх видів забезпечення з 01.05.2024.

Згідно вказаного наказу, вирішено виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік тривалістю 45 календарних днів та за 2023 рік тривалістю 40 та за 2024 рік тривалістю 15 календарних днів. Виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки тривалістю 14 календарних днів за кожний рік..

29.11.2024 у відповідь на звернення позивача щодо здійснення перерахунку компенсації за невикористані відпустки з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, військова частина повідомила про відсутність правових підстав для здійснення такого перерахунку, посилаючись на те, що винагорода, передбачена Постановою №168 не є додатковим видом грошового забезпечення та не входить до складу грошового забезпечення.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини щодо неврахування винагороди, передбаченої Постановою № 168 під час обчислення компенсації за невикористані дні відпусток, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпустки з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 у складі місячного грошового забезпечення. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23, суд вказав, що при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яка позивачу нараховувалася та виплачувалася.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно частин 2, 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) визначено тарифну сітку та додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців і деяких інших осіб.

Пункт 2 цієї постанови встановлює, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в органах Держприкордонслужби визначений Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558 (далі - Інструкція № 558).

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції № 558 грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством. Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Згідно з пунктом 6 глави 8 розділу V Інструкції №558, у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі і вище - Постанова №168).

При цьому, за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.

Повертаючись до матеріалів справи колегія суддів враховує, що спірним питанням є чи враховується винагорода, запроваджена Постановою №168, до грошового забезпечення з якого виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки,

Так, Верховний Суд у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23 висловив правову позицію щодо питань, чи враховується передбачена Постановою №168 додаткова винагорода до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюються розміри грошових допомог для оздоровлення, при звільненні та грошова компенсація за невикористані дні відпусток.

Відповідаючи на питання щодо умов обчислення розміру компенсації за невикористані військовослужбовцем дні відпусток, Верховний Суд у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23 констатував, що додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення та відповідно до довідки військової частини виплачувалася позивачці протягом 2022-2025 років, вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.

Посилання апелянта на те, що такий висновок не є релевантним до спірних правовідносин у цій справі, оскільки висновок стосується військовослужбовців, що проходили службу у Збройних силах України, колегія суддів вважає такими, що висновки суду першої інстанції не спростовують.

Також колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 30.10.2025 у справі №240/3749/24 за наслідком розгляду спору, в якому відповідачем виступає орган прикордонної служби, а в касаційній скарзі відповідач посилався на те, що позиція Верховного Суду, наведена у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23 не є релевантною до спірних правовідносин, дійшов аналогічного висновку про протиправність дій відповідача щодо неврахування допомоги, передбаченої Постановою №168 під час обчислення компенсації за невикористану відпустку.

Також, оцінюючи вказаний довід апелянта колегія суддів враховує, що до березня 2018 року винагорода, подібна винагороді передбаченій Постановою № 168, виплачувалась військовослужбовцям відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», а також винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» від 20.01.2016 №18.

Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 10.11.2021 у справі №825/997/17, зробила правові висновки, із яких слідує що, додаткові грошові винагороди відповідають ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячними та мають постійний характер.

Віднесення винагород, які виплачуються щомісяця військовослужбовцям до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджене в постанові Верховного Суду від 20.08.2024 у справі №420/693/23 та в постанові Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №200/11472/20-а.

Так, як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.08.2024 у справі №420/693/23, приписи пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ указують на те, що ці норми встановлюють лише право військовослужбовця на отримання певних видів грошового забезпечення.

Положення пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністру оборони України.

Такими нормативно-правовими актами є Постанова № 704, якою, з-поміж іншого, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, крім посадового окладу; окладу за військовим званням включає і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та Інструкція № 558.

Отже, за правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплата якої запроваджена під час воєнного стану.

Також колегія суддів враховує, що пункт 6 глави 8 розділу V Інструкції № 558 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації.

Навпаки, за приписами вказаної норми, до такого розрахунку включені щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. Отже, під час обчислення розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.

Згідно матеріалів справи, ВЧ НОМЕР_1 не заперечує факт виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, а лише посилається на те, що вказана винагорода не є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, яка може бути включена до компенсації за невикористані дні відпусток.

Зважаючи на наведені правові позиції Верховного Суду, які є застосовними до спірних правовідносин, ВЧ НОМЕР_1 при обчисленні розміру компенсації за невикористані позивачем дні відпустки, мала врахувати винагороду, передбачену Постановою №168.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування компенсації за невикористані відпустки без урахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок компенсації з урахуванням вказаної допомоги, а доводи апелянта вважає такими, що висновків не спростовують та суперечать наведеній вище позиції Верховного Суду.

Стосовно доводів апелянта про допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, зокрема, не застосування наслідків пропуску позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

Частина 1 статті 122 КАС України передбачає, що позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон №2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, частини перша і друга статті 233 КЗпП України викладені в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Згідно матеріалів справи, позивач 01.05.2024 виключений зі списків особового складу, 25.11.2024 звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку грошового забезпечення посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23.

У відповідь на заяву листом від 29.11.2024 отримав відмову із посиланням на відсутність правових підстав для здійснення перерахунку компенсації, а тому враховуючи, що позивач звернувся до суду 10.12.2024, колегія суддів, враховуючи такі обставини у сукупності, приходить до висновку, що підстави для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині є також не знайшли свого підтвердження, висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції. Будь-яких інших доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги та не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін;

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко