Справа № 420/7925/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/7925/25

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року про відмову у прийнятті звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 року по справі № 420/7925/25 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 року по справі №420/7925/25:

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії з 01.02.2023 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_1 №ЮО109977 від 17.01.2025 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 по справі №420/29279/24.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.02.2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №ЮО109977 від 17.01.2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 року, наданої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 по справі №420/29279/24, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

13.10.2025 року від представника відповідача надійшов звіт про виконання рішення суду від 09.07.2025 року по справі №420/7925/25.

Також 16.10.2025 року від позивача надійшла заява про постанову окремої ухвали по справі №420/7925/25.

Ухвалою суду від 21.10.2025 року прийнято до розгляду звіт представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та заяву ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали та призначено судове засідання.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 року відмовлено у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати до суду у 90-ти денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення суду від 09.07.2025 року по справі №420/7925/25.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали суду відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 по справі №420/7925/25. Ухвалити нове судове рішення, яким прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 13.10.2025 про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 року по справі № 420/7925/25

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції при винесені ухвали не взято до уваги, що Головне управління зобов`язано провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , розраховуючи основний розмір його пенсії як 77 % грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням індексації. Внаслідок зазначених перерахунків по справі № 420/10191/23 і утворилася заборгованість з 01.04.2019 по 31.10.2025 року (включаючи спірний період, розглянутий рішенням по справі № 420/7925/25) у сумі 792 271,34 грн. Отже, Головним управлінням повністю виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 по справі № 420/7925/25, оскільки з 01.02.2023 року розраховано у відповідності до рішень Одеського окружного адміністративного суду по справам № 420/10191/23 (з урахуванням основного розміру пенсії 77% грошового забезпечення та без обмеження пенсії максимальним розміром) та № 420/7925/25 (на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №ЮО109977 від 17.01.2025 року) .

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, сторонам надано достатньо часу для надання додаткових пояснень, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

При цьому, колегія суддів враховує приписи ст.382 КАС України та зауважує, що процесуальна вимога щодо розгляду питання накладення штрафу у судовому засіданні з повідомлення сторін розповсюджується виключно на суд, який розглядає звіт. В даному випадку, суд апеляційної інстанції здійснює розгляд апеляційної скарги, тому не має обов`язку керуватись ч.4 ст. 382 КАС України та здійснювати апеляцій розгляд за участі сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що відповідачем не доведено повного та фактичного виконання рішення суду у даній справі, не надано доказів виплати на користь ОСОБА_1 заборгованості, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для встановлення нового строку подання звіту.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Згідно ч. 2 ст. 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2цього Кодексу.

Частиною 11 ст. 382-3 КАС України передбачено, що якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 382-1 КАС України, встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Приймаючи до уваги надані суб`єктом владних повноважень докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 року по справі №420/7925/25 виконано не у повному обсязі.

За наслідками розгляду поданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області звіту та доданих до нього матеріалів, зважаючи на обов`язковість виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відмови у його прийнятті.

Апелянт вказує, що Головним управлінням виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 року по справі № 420/7925/25 в межах покладених судом зобов`язань, а заборгованість по даній справі відсутня, оскільки увійшла до розрахунку заборгованості по справі № 420/10191/23 (перерахунок з 01.04.2019 року; заборгованість за період з 01.04.2019 року по 31.10.2025 року).

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішення суду залишається невиконаним в частині виплати заборгованості відповідача по перерахованій пенсії, а доводи апелянта щодо відсутності такої заборгованості через те, що вона увійшла до розрахунку по іншій справі не спростовує факт її наявності та невиплати позивачу.

При цьому, відповідач не заперечує такої невиплати, однак також наголошує на тому, що суми пенсійних виплат, нараховані на виконання рішення суду, можуть бути виплачені лише в межах затверджених бюджетних призначень, а на даний час необхідні для цього кошти, відсутні. В той же час, зазначає, що керівництвом відповідача вживалися всі необхідні заходи для встановлення таких бюджетних асигнувань, зокрема у вигляді відповідних звернень до ПФУ України для виділення додаткових коштів для погашення заборгованості за вказаним рішенням суду.

Водночас, колегія суддів зазначає, що не зважаючи на вчинення пенсійним органом дій щодо виконання рішення в частині виплати заборгованості, таке й надалі залишається не виконаним в повному обсязі, а тому суд першої інстанції правомірно не прийняв звіт та надав новий строк для подання звіту.

При цьому, суд враховує постанову Верховного Суду від 10 лютого 2022 року у справі № 160/13013/19, у якій, з посиланням на постанову від 31.10.2018 року у справі № 704/1547/17, ВС вказано про те, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту, тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту.

Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Крім того, колегія суддів зазначає, що на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про винесення окремої ухвали в порядку ст. 249 КАС України.

З даного питання колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 324 КАС України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

У силу вимог ч.4 ст.249 КАС України, в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.

Необхідність її винесення зумовлена завданнями адміністративного судочинства, зокрема, захистом прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.

Водночас, необхідно зазначити, що ст.249 КАС України дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.

Окрема ухвала, у даному випадку, є формою реагування на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому. Підставою ж для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.

Постановлення окремої ухвали суду не є формою притягнення порушника до відповідальності, а є формою реагування суду на виявлені ним можливі порушення з метою вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Перевірка наявності чи відсутності підстав для притягнення відповідних осіб до відповідальності здійснюється органами, уповноваженими на це.

З викладеного вбачається, що постановлення окремої ухвали є саме правом, а не обов`язком суду та здійснюється, якщо судом було виявлено порушення закону та такі порушення є очевидно протиправними.

Так, колегія суддів зазначає, що заявником не наведено конкретних обставин, які можуть свідчити про те, що дії пенсійного органу носять очевидний, систематичний протиправний характер та такі дії спрямовані навмисно на грубе порушення його прав.

Також, заявником не наведено обставин (системність і незворотність виявлених порушень; вказівки на причини та умови, що спричинили (зумовили) виявлені порушення, з метою їх усунення чи запобігання таким порушенням в майбутньому), які б призводили до виникнення необхідності реагування апеляційного суду в порядку ст. 249 КАС України шляхом постановлення окремої ухвали апелянтом не наведено, а апеляційним судом таких не встановлено, а тому таке клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення окремої ухвали по справі №420/7925/25 відмовити.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 09 грудня 2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова