Справа № 160/25940/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
11.09.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту старшого солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за станом здоров`я, у зв`язку з наявністю інвалідності II групи;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я у зв`язку з наявністю інвалідності II групи) та видати відповідний наказ (по стройовій частині).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить військову службу у військовій частини НОМЕР_1 . Реалізуючи своє законне право на звільнення, позивач звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 21.06.2025 аналогічний за змістом рапорт був поданий позивачем особисто своєму безпосередньому командиру капітану ОСОБА_2 . Факт прийняття рапорту підтверджується відповідним візуванням на копії документа. 20.06.2025 представником позивача, адвокатом Вертелецьким М.О., було направлено адвокатське звернення на офіційну електронну адресу ВЧ НОМЕР_1 з копією рапорту ОСОБА_1 та підтверджуючими документами. Незважаючи на належним чином задокументовані звернення позивача, станом на дату подання цього позову жодної письмової відповіді про результати розгляду рапортів ані позивач, ані його представник від військової частини НОМЕР_1 не отримали. Відповідач не видав наказу про звільнення та не надав вмотивованої відмови, що є порушенням встановленого порядку проходження військової служби. Позивач вважає відмову військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту старшого солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за станом здоров`я, у зв`язку з наявністю інвалідності II групи протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивач має усі підстави для звільнення, що підтверджується наданими позивачем документами. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
16.09.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
09.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Копію ухвали від 16.09.2025 року та позовних матеріалів було направлено відповідачу через систему «Електронний суд» та доставлено в його електронний кабінет - 12.09.2025 року та 19.09.2025 року, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
У встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву до суду не надано, про причини такого неподання суд не повідомлено.
Відповідно до ч. 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації. Наказом по особовому складу № 157 від 06.06.2025, він був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду старшого водія 2 відділення 1 артилерійського взводу 2 артилерійської батареї артилерійського дивізіону, ВОС-790702А.
На підставі довідки до акта огляду медикосоціальною експертною комісією (далі МСЕК) серії 12 ААГ № 162845 від 10.04.2023 року, ОСОБА_1 було визнано особою з інвалідністю II групи за загальним захворюванням. Зазначена довідка встановлювала дату чергового переогляду 10.04.2024 року.
17.06.2025 року позивач звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з інформацією трекінгу, відправлення надійшло до поштового відділення за місцем розташування частини 19.06.2025, а фактично було отримане уповноваженою особою відповідача 03.07.2025 року.
До рапорту були долучені наступні документи: - копія військового квитка серії НОМЕР_2 ; - нотаріально посвідчена копія довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №162845 про встановлення 2 гр. інвалідності; - виписку з карткового рахунку, що підтверджує виплату соціальної допомоги у 2025 році у зв`язку з інвалідністю; - витяг з сайту МОЗ з роз`ясненнями щодо чинності довідки МСЕК станом на 17.06.2025 року.
20.06.2025 року представником позивача, адвокатом Вертелецьким М.О., було направлено адвокатське звернення на офіційну електронну адресу ВЧ НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з копією рапорту ОСОБА_1 та підтверджуючими документами.
21.06.2025 року аналогічний за змістом рапорт був поданий позивачем особисто своєму безпосередньому командиру капітану ОСОБА_2 . Факт прийняття рапорту підтверджується відповідним візуванням на копії документа.
Позивач вказав, що жодної письмової відповіді про результати розгляду рапортів ані від військової частини НОМЕР_1 не отримано. Відповідач не видав наказу про звільнення та не надав вмотивованої відмови, що є порушенням встановленого порядку проходження військової служби.
Крім того, представником позивача направлялась скарга на бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.08.2025 року було зазначено, що, на думку командування ВЧ НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_1 не пройшов черговий переогляд МСЕК до 10.04.2024, а під час проходження ВЛК його захворювання не підтвердилось і його було визнано «Придатним до військової служби». Рішення прийняте командуванням відносно рапорту позивача доведено усно.
Позивач вважає відмову військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту старшого солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за станом здоров`я, у зв`язку з наявністю інвалідності II групи протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі по тексту - Закон № 2232-XII).
Згідно пунктів 1, 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону №2232-XII розрізняють наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII. Так, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
Так, 08.08.2024 року набрав чинності Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531 (далі по тексту - Порядок №531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (пункт 1 розділу І).
Пунктом 2 розділу І Порядку №531 встановлено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Пунктами 2-5 розділу ІІІ Порядку №531 передбачено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).
Вимоги до оформлення резолюції (рішення) до рапорту військовослужбовця встановлені Додатком 1 до Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України:
- ПОГОДЖЕНО або НЕ ПОГОДЖЕНО (зазначається правова підстава та обґрунтування);
- посада безпосереднього командира (начальника);
- військове звання підпис Ім`я ПРІЗВИЩЕ;
- (для рапорту, поданого в паперовій формі).
Пунктом 7 розділу ІІІ Порядку №531 встановлено заборону: 1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно: подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом; недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком; наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту; 2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо; 3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку; 4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №531 початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства. Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу. У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Таким чином, командири (начальники) здійснюють розгляд паперового рапорту військовослужбовця у встановлений Порядком №531 строк та надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції, яка повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, при цьому відмова у задоволенні рапорту повинна бути вмотивованою.
Як встановлено судом 17.06.2025 року позивач звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з інформацією трекінгу, відправлення надійшло до поштового відділення за місцем розташування частини 19.06.2025, а фактично було отримане уповноваженою особою відповідача 03.07.2025 року.
20.06.2025 року представником позивача, адвокатом Вертелецьким М.О., було направлено адвокатське звернення на офіційну електронну адресу ВЧ НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з копією рапорту ОСОБА_1 та підтверджуючими документами.
21.06.2025 року аналогічний за змістом рапорт був поданий позивачем особисто своєму безпосередньому командиру капітану ОСОБА_2 . Факт прийняття рапорту підтверджується відповідним візуванням на копії документа.
Жодного доказу на підтвердження розгляду рапортів позивача відповідачем до суду не надано, так як і не надано жодних заперечень щодо позовних вимог.
Отже, відповідачем у порушення вимог Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531, не розглянуто та не надано належну відповідь на рапорт позивача про звільнення з військової служби, тобто має місце протиправна бездіяльність відповідача.
У частині четвертій статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України вказано, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки, відповідач належним чином не розглянув рапорт позивача від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби, та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, тому суд в контексті спірних правовідносин може лише зобов`язати відповідача розглянути зазначений рапорт та прийняти відповідне рішення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача в рамках спірних правовідносин є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 , від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
При цьому, вимоги в частині зобов`язати прийняти рішення про звільнення та винесення відповідного наказу задоволенню не підлягають, оскільки є дискреційними повноваженнями відповідача щодо прийняття відповідного рішення.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв