Справа № 280/3678/25
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року Справа № 280/3678/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника Мінченка Івана Андрійовича (69041, м. Запоріжжя, а/с 18), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника Мінченка Івана Андрійовича, до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у невиконанні обов`язку щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000,00 грн за періоди участі в бойових діях (виконання спеціальних завдань) з 03.06.2022 року по 31.06.2022 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену вищевказаною Постановою, у розмірі до 100 000,00 грн за періоди участі в бойових діях (виконання спеціальних завдань) з 03.06.2022 року по 31.06.2022 року.

Крім того, просить поновити строк звернення до суду з цим позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на території Запорізької області, де він виконував військовий обов`язок. Відтак, позивач за червень 2022 року мав право на отримання додаткової винагороди, визначеної Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, у розмірі збільшеному до 100 000 гривень. Разом із тим, за період з 03.06.2022 по 31.06.2022 позивач додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою КМУ№168 від 28 лютого 2022 року, не отримував. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 12.05.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження, витребувано у відповідача: всі документи та матеріали, якими керувався відповідач під час нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період з 03.06.2022 по 31.06.2022; інформацію про нараховані та виплачені позивачу суми додаткової винагороди, згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за червень 2022 року.

27.05.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача, на виконання ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2025, надійшла довідка від 26.05.2025 №66 щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168.

28.05.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що в/ч НОМЕР_1 у період з 03.06.2022 по 30.06.2022 нарахувала та виплатила ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №168, у розмірі до 100 000,00 грн. пропорційно часу проходження служби та участі в бойових діях відповідно до довідок начальника ХНУПС від 16.07.2022 року №350/176/24-63/1559 на загальну суму 95 333,33 грн. (витяг з наказу від 31.08.2022 №384 з додатком 1 та довідка від 26.05.2022 №66 додані відповідачем до відзиву). Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також, 28.05.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив. У наданій відповіді на відзив позивач (представник позивача) не погоджується з твердженнями відповідача викладеними у відзиві. Просить суд позовну заяву ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 був мобілізований у квітні 2022 року та зарахований до складу в/ч НОМЕР_1 на посаду водія-дизеліста лабораторії ракетних комплексів ремонтного взводу.

У 2024 році ОСОБА_1 було переведено до іншої військової частини.

Відповідно до довідки від 16.07.2022 за №350/176/24-62-1559 старший солдат ОСОБА_1 , приймав безпосередньо участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії): з 01 червня по 01 червня 2022 року, з 03 червня по 30 червня 2022 року.

Позивач вважаючи, що у період з 03 червня по 31 червня 2022 року він мав право на отримання додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць, а відповідачем вказана додаткова винагорода не була нарахована та виплачена, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє до теперішнього часу.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні оголошено загальну мобілізацію.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України (далі - КМ України) прийняв постанову від 28.02.2024 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Надалі до Постанови №168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановами КМ України від 22.03.2022 №350, від 01.07.2022 №754, від 07.07.2022 №793, від 08.10.2022 №1146, проте зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, у 2022 році не змінювався.

Постановою КМ України від 07.07.2022 №793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» постанову №168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24.02.2022, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022), а потім окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29.

Пунктом 1 Телеграми від 25.03.2022 №248/1298 Міністр оборони України визначив, що під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника;

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Згідно з пунктом 3 Телеграми №248/1298, райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Аналогічні за змістом положення містить окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29.

Позивач стверджує, що у спірний період під час проходження військової служби у відповідача, він виконував обов`язки військової служби, у зв`язку із чим має право на додаткову винагороду, збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Вказана норма визначає що є виконанням обов`язку військової служби та поширює свою дію на всіх без виключення військовослужбовців як Збройних Сил України, так і інших військових формувань в цілому, незалежно від того де, коли та які завдання вони виконують в повсякденній діяльності, як в мирний час, так і в особливий період.

Разом з тим, пунктом 1 Постанови №168 чітко зазначено про те, що розмір додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або які забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

У позовній заяві позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 , яка полягала у невиконанні обов`язку щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000,00 грн за періоди участі в бойових діях (виконання спеціальних завдань) з 03.06.2022 року по 31.06.2022 року.

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену вищевказаною Постановою, у розмірі до 100 000,00 грн. за періоди участі в бойових діях (виконання спеціальних завдань) з 03.06.2022 року по 31.06.2022 року.

З матеріалів справи судом встановлено, що в/ч НОМЕР_1 у період з 01 червня по 01 червня 2022 року та з 03 червня по 30 червня 2022 року нарахувала та виплатила ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену вищевказаною Постановою №168, у розмірі до 100 000,00 грн. пропорційно часу проходження служби та участі в бойових діях відповідно до довідок начальника ХНУПС від 16.07.2022 року №350/176/24-63/1559 в загальній сумі 95 333,33 грн. (в липні 2022 року за червень 2022 року в сумі 30 000 грн, у вересні 2022 року за червень 2022 року 65 333,33 грн).

Зазначене підтверджується витягом з наказу від 31.08.2022 №384 з додатком 1 та довідкою від 26.05.2022 №66, які додані відповідачем до відзиву та долучені судом до матеріалів справи.

В зв`язку з тим, що у червні місяці 30 (тридцять) днів, виплата додаткової винагороди за 31 червня відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась.

Виплата відповідачем зазначених коштів позивачу підтверджується також доданою до позову довідкою про рух коштів по картковому рахунку позивача від 07.05.2025.

Отже, доводи представника позивача про те, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність під час виплати позивачу додаткової винагороди за період з 03 по 30 червня 2022 року, є хибними.

Решта доводів позивача (представника позивача) висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 квітня 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника Мінченка Івана Андрійовича (69041, м. Запоріжжя, а/с 18), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «09» грудня 2025 року.

Суддя Р.В. Кисіль