Справа № 600/5521/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 грудня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5521/25-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову у формі довідки №2025-0603-1336-4787-0 від 03 червня 2025 року, винесену Військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 провести повторне обстеження з урахуванням рішення суду.

Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали шляхом подання позовної заяви у відповідності до вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, та шляхом подання заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до суду й доказів поважності причин його пропуску.

Вказану ухвалу було направлено представнику позивача адвокату Світличній Яні Олексіївні, діючій в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордера про надання правничої допомоги серії СЕ №1348300 від 17 листопада 2025 року, через систему «Електронний суд», та отримано останньою 25 листопада 2025 року.

Відтак, строк для усунення недоліків позову закінчився 05 грудня 2025 року.

Згідно з наявними у справі матеріалами на виконання вимог указаної ухвали представником позивача подано до суду позовну заяву в новій редакції, в якій вимоги пред`явлені до військово-лікарської комісії на базі Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня».

Додатково на виконання вимог ухвали суду від 25 листопада 2025 року представником позивача подано докази отримання у жовтні 2025 року висновку ВЛК про проведення повторного огляду (переогляду) ОСОБА_1 у квітні 2025 року, в якому вказано про потребу останнього у лікуванні.

Крім цього, у поданій на виконання вимог ухвали суду від 25 листопада 2025 року заяві представник позивача просить суд поновити строк звернення до суду з цим позовом.

Заявлене клопотання обґрунтовано тим, що, на думку представника позивача, в даних спірних відносинах підлягає застосуванню строк, який становить шість місяців, а не той, що визначений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки в даному випадку не є спірним питання прийняття, проходження або звільнення з військової служби. В обґрунтування тверджень про необхідність застосування у даному спорі саме шестимісячного строку звернення до суду представник позивача посилається на офіційні роз`яснення Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Крім цього, зазначено про те, що основною підставою для оскарження спірної довідки ВЛК від 03 червня 2025 року є попередня довідка про проходження раніше ОСОБА_1 медичного огляду (ВЛК), яка була отримана через судовий процес про бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 лише у жовтні 2025 року. Водночас протиправність оскаржуваної у даному позові довідки ВЛК полягає в тому, що така кардинально відрізняється від результатів раніше проведеного медичного огляду позивача військово-лікарською комісією (строк між двома медичними оглядами сягає 2 місяці), тобто при останньому проведеному медичному огляді ВЛК не враховані численні хвороби позивача та наявні медичні документи.

Розглянувши подане клопотання та перевіривши матеріали позову, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, спеціальним строком для звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається зі змісту позову та доданих до нього матеріалів, позивач виражає незгоду з постановою (довідкою) ВЛК №2025-0603-1336-4787-0 від 03 червня 2025 року, яким ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Саме зазначена постанова (довідка) військово-лікарської комісії і є предметом позову згідно змісту позовної заяви.

Водночас згідно з доданими до позову матеріалами, саме після постановлення оскаржуваної довідки ВЛК №2025-0603-1336-4787-0 від 03 червня 2025 року позивача 04 червня 2025 року було прийнято на військову службу та зараховано у списки особового складу військової частини НОМЕР_1 , тобто наступного дня після проведення оскаржуваного медичного огляду ВЛК.

Відтак, прийняття позивача на військову службу 04 червня 2025 року і є безпосереднім наслідком прийнятої довідки ВЛК №2025-0603-1336-4787-0 від 03 червня 2025 року, яка є предметом оскарження у даному позові.

Таким чином, з наведеного слідує, що спірні відносини стосуються питання прийняття позивача на військову службу, яка згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є публічною службою.

Тому у даному випадку підлягає застосуванню спеціальний місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно, перебіг строку звернення до адміністративного суду з цим позовом почався з 04 червня 2025 року (наступного дня з дати визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 03 червня 2025 року №2025-0603-1336-4787-0) і тривав до 04 липня 2025 року.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, з цією позовною заявою позивач звернувся до суду лише 17 листопада 2025 року (згідно з відомостями поштового конверта, яким даний позов направлено на адресу Чернівецького окружного адміністративного суду), тобто із пропуском строку звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, суд відхиляє твердження позивача про те, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню шестимісячний строк звернення до суду, передбачений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання представника позивача на офіційні роз`яснення Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, на підставі яких вона вважає, що в даному спорі підлягає застосуванню саме шестимісячний строк звернення до суду, суд оцінює критично, адже наведені роз`яснення не є джерелом права, носять виключно інформативний та рекомендаційний характер і не підлягають обов`язковому застосуванню судом при вирішенні інших справ.

Щодо наведених у поданому клопотанні причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, то варто зазначити таке.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19, вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Подібні висновки викладені і Верховним Судом у постанові від 10 січня 2024 року у справі №420/1782/23, де вказано, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Надаючи оцінку доводам клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд зауважує, що в такому не зазначено жодних обставин, які унеможливлювали або істотно перешкоджали ОСОБА_1 (його представнику) безпосередньо після проведеного медичного огляду ВЛК 03 червня 2025 року звернутися до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови (довідки) ВЛК №2025-0603-1336-4787-0 від 03 червня 2025 року.

Суд наголошує, що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав та інтересів оскаржуваною постановою ВЛК саме у червні 2025 року, адже він достовірно знав (не міг не знати) про визнання його придатним до військової служби після проходження військово-лікарської комісії 03 червня 2025 року.

У клопотанні вказано, що причиною пропуску строку звернення до суду з цим позовом є та обставина, що попередня довідка (основний доказ у цій справі, за твердженнями представник позивача) про проходження раніше ОСОБА_1 медичного огляду (ВЛК) була отримана через судовий процес про бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 лише у жовтні 2025 року.

Утім такі причини є неповажними, адже за відсутності у позивача вказаного доказу він не був позбавлений права звернутися до суду із клопотанням про його витребування при поданні цього позову до суду у межах строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання позивача (його представника) на те, що результати раніше проведеного медичного огляду ВЛК (що мало місце у квітні 2025 року), яке відрізняється від висновків ВЛК в оскаржуваній довідці від 03 червня 2025 року, були отримані лише у жовтні 2025 року, суд оцінює критично і тому, що такі жодним чином не впливають на момент, з якого позивач (і його представник) мав бути обізнаний про наявність оскаржуваної постанови (довідки) ВЛК, у тому числі безпосередньо після проходження медичного огляду 03 червня 2025 року.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що згідно з доданими до позову матеріалами копію оскаржуваної постанови (довідки) ВЛК №2025-0603-1336-4787-0 від 03 червня 2025 року було направлено на адресу представника позивача адвоката Світличної Я.О. ще 25 червня 2025 року (лист ІНФОРМАЦІЯ_3 №2737).

Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про те, що і позивач, і його представник не могли достеменно не знати про наявність оскаржуваної довідки після проходженням ОСОБА_1 військово-лікарської комісії 03 червня 2025 року.

Отже, позивачу як і його представнику було відомо про порушення прав та інтересів ОСОБА_1 щодо протиправного, на його думку, висновку ВЛК про придатність до військової служби, ще задовго до дня звернення до суду з цим позовом.

У клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду не наведено жодних доводів про те, які обставини/причини унеможливлювали позивача (його представника) своєчасно (у межах строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України) звернутися до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови (довідки) ВЛК №2025-0603-1336-4787-0 від 03 червня 2025 року.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23) та від 01 лютого 2024 року (справа №990/270/23) вказала, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Так, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку повинна була дізнатися слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Беручи до уваги наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд зауважує, що пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом.

Фактичні обставини та наявні у позові матеріали свідчать про те, що позивач мав достатньо часу для реалізації права на звернення до суду у встановлений законом строк. До матеріалів позову не надано доказів поважності причин пропуску строку на звернення з даним позовом, позивачем (його представником) не наведено жодних обґрунтованих доводів неможливості своєчасно подати позовну заяву.

Суд вважає, що наведені вище обставини у своїй сукупності свідчать про неналежну організацію позивачем (його представником) процесу з підготовки позовної заяви, що є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Таким чином, у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, поданому на виконання вимог ухвали суду від 25 листопада 2025 року, не наведено змістовних і вагомих доводів щодо вчинення позивачем (його представником) у встановлений законом строк усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою захисту в судовому порядку; не доведено, що в цій справі можливість вчасного подання позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від волевиявлення позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зі змісту доводів, наведених представником позивача у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не вбачається обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними труднощами та наявністю перешкод об`єктивного і непереборного характеру, які б унеможливили або значно утруднили можливість реалізації ОСОБА_1 особисто або в порядку представництва права на судовий захист у строк, установлений процесуальним законом для звернення до адміністративного суду.

Не звернення до суду з адміністративним позовом через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Тому, наведені представником позивача причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки судом визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, які наведені у клопотанні про його поновлення, то суд приходить до висновку про повернення позовної заяви позивачу згідно частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України

Керуючись статтями 122, 123, 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії.

2.Відмовити у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом.

3.Позовну заяву ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

4.Роз`яснити, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк