Справа № 120/6147/24
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 грудня 2025 р. Справа № 120/6147/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівна, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 2) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії №10 від 17.04.2024 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, згідно з поданою ним заявою від 09.04.2024 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 15.05.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Даною ухвалою також встановлено відповідачам строки для подання відзивів на позовну заяву.

Крім того, виходячи з доводів, наведених представником позивача в позовній заяві, що до загального стажу роботи позивача не зараховано усі періоди роботи, а саме період обліку у центрі зайнятості з 12.06.2003 (17-й запис труд. книжки) по 02.12.2003 (18-й запис труд.книжки), а також не враховано період з 01.01.2024 по 09.04.2024; та що наявні розбіжності у страховому стажі позивача., а саме в електронному кабінеті на ВЕБ Порталі ПФУ страховий стаж позивача становить 30р. 11міс. 1дн. (станом на 31.12.2023р.), тоді як у спірному рішенні страховий стаж позивача складає 30 років 04 місяці 26 дні, ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області пояснення щодо того, які саме періоди роботи позивача не враховані до його страхового стажу під час прийняття рішення від 17.04.2024 № 10 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком.

Також витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. В обгрунтування відзиву зазначено, що відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року мають особи при наявності страхового стажу не менше 31 рік.

Згідно з статтею 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Представник вказує, що позивачу в період з 12.06.2003 по 02.12.2003 згідно з записами у трудовій книжці було призначено матеріальну допомогу по безробіттю, враховуючи вищенаведене позивачу правомірно не враховано даний період до страхового стажу. Крім того, до страхового стажу не враховано період роботи з 01.01.2024 по 09.04.2024, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, тоді як частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV прямо передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Загальний страховий стаж позивача на момент звернення з заявою про призначення пенсії за віком згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії, та з урахуванням інформації з системи персоніфікованого обліку складає 30 р. 04 міс. 26 дн., а, отже, на думку відповідача, права на призначення пенсії в 60 років позивач не має.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області також подано відзиви на позовну заяву, в яких останній заперечує щодо задоволення даного позову. Представник відповідача зазначає, що страховий стаж позивача становить 30 років 04 місяці 26 днів при необхідному 31 рік. За доданими документами до страхового стажу зараховані всі періоди. Отже, представник відповідача вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Тернопільській області прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу.

В свою чергу, 08.10.2025 року на вимогу ухвали суду представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано до суду скановані документи по пенсійній справі Дем"яненка О.Г.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та додатково надані матеріали пенсійної справи позивача, оцінивши наявні докази, встановив такі фактичні обставини.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 подав до Управління ПФУ в м. Вінниці заяву про призначення пенсії за віком. До заяви додав наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт, військовий квиток, диплом про навчання, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідку про відкритий рахунок в банку, трудову книжку.

Також в заяві зазначено перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії, та встановлено строк для їх подання до 19.05.2024 року ( довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року та довідку про зміну назви організації ).

Позивачем додатково було подано заяву від 07.04.2024 року, в якій він зазначив, що зважаючи на те, що він є переселенцем з м. Горлівки Донецької області і підприємство знаходиться на окупованій території, тому він не може взяти довідку про зарплату за 5 років поспіль, тому просить при нарахуванні розміру пенсійних виплат взяти до уваги середньо - статистичну зарплату у цій галузі відповідно до трудової книжки ( Новогорлівський машзавод, Міністерство вугільної промисловості з 01.07.1985 по 30.06.1990. Також просив до його трудового стажу ( відповідно до стажу на 2024 року ) врахувати довідку з підприємства ( довідка №22 компанії " Еліт " за перші три місяці 2024 року ).

Згідно з відомостями, долученої до заяви про призначення пенсії, трудової книжки НОМЕР_1 від 17.02.1982, яка видана на ім`я ОСОБА_3 , позивач працював: з 18.02.1982 по 21.06.1982 - учнем токаря в Ново-Горлівському машзаводі; з 01.09.1979 по 02.03.1983 - навчався в Горлівському ордена "Знак Пошани" індустріальному технікумі ім. К.А.Румянцева; з 12.04.1983 по 28.04.1985 проходив службу в рядах радянської армії; з 01.07.1985 по 11.04.2002 працював на Новогорлівському машинобудівельному заводі, який 29.06.1996 перетворено у відкрите акціонерне товариство "Новогорлівський машинобудівний завод"; з 25.04.2002 по 19.04.2003 отримував виплату допомоги по безробіттю в Горлівському міському центрі зайнятості Донецької області; з 12.06.2003 по 08.12.2003 отримував матеріальну допомогу по безробіттю в Горлівському міському центрі зайнятості Донецької області; з 10.10.2016 по 31.01.2017 позивач працював у ФОП ОСОБА_4 слюсарем-сантехніком БВ "Смерека", а з 03.04.2017 прийнятий на роботу до ФОП ОСОБА_4 слюсарем-сантехніком БВ "Смерека" на умовах строкового трудового договору № 2 від 03.04.2017 року, з 08.06.2022 по 17.05.2023 працював в публічному акціонерному товаристві "Вінницький завод "Маяк"; з 24.05.2023 прийнятий на роботу в ТОВ "Компанія "Еліт".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, прийнятим за принципом екстериторіальності, № №10 від 17.04.2024 за наслідком розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 09.04.2024 року та доданих до неї документів позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості ( а.с. 16 ).

При цьому зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу враховано всі періоди роботи. Вказано, що страховий стаж позивача становить 30 років 04 місяці 26 днів, а необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 31 рік. Вік заявника 60 років 02 місяці. Працює.

Не погоджуючись з вказаним рішенням пенсійного органу, вважаючи його протиправним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в справі, суд керується таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до азц. 1 ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Матеріали справи свідчать, що станом на дату звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (19.02.2024 року) позивач досяг 60-річного віку ( дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ), у зв`язку з чим звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії, додавши до неї ряд документів.

При цьому, суд критично оцінює та не приймає до уваги, зазначення як в оскаржуваному рішенні, так і в позовній заяві, що позивач звернувся до пенсійного органу з заявою 09.04.2024 року, оскільки такі твердження суперечать письмовим доказам, які містяться в сканованій пенсійній справі ОСОБА_5 , наданій 08.10.2025 року на вимогу ухвали суду представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

В свою чергу, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, прийнятим за принципом екстериторіальності, № 10 від 17.04.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості.

При цьому зазначено, що страховий стаж позивача становить 30 років 04 місяці 26 днів, а необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 31 рік. Також зазначено, що до страхового стажу враховано всі періоди роботи.

В той же у час, у відзиві на позовну заяву представником ГУ ПФУ у Тернопільській області зазначено, що позивачу в період з 12.06.2003 по 02.12.2003 згідно з записами у трудовій книжці було призначено матеріальну допомогу по безробіттю, враховуючи вищенаведене позивачу правомірно не враховано даний період до страхового стажу. Крім того, до страхового стажу не враховано період роботи з 01.01.2024 по 09.04.2024, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, тоді як частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV прямо передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Загальний страховий стаж позивача на момент звернення з заявою про призначення пенсії за віком згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії, та з урахуванням інформації з системи персоніфікованого обліку складає 30 р. 04 міс. 26 дн., а, отже, права на призначення пенсії в 60 років позивач не має.

Таким чином, суд встановив, що спірні правовідносини виникли з приводу права позивача, зокрема на зарахування до страхового стажу періоду отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю з 12.06.2003 по 02.12.2003.

В першу чергу суд звертає увагу, що як представник позивача в позові, так і представник відповідача у відзиві помилково зазначають кінцеву дату періоду, в який позивачу виплачувалась матеріальна допомога по безробіттю, - 02.12.2003 Відомості трудової книжки НОМЕР_1 від 17.02.1982, яка видана на ім`я ОСОБА_3 , свідчать, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю закінчена 08.12.2003 ( запис №18 ).

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Частиною 1 статті 28 Закону України №1533-III « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» ( в редакції, чинній на час призначення позивачу відповідної виплати 12.06.2003 року ) було визначено, що безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом. Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму,

встановленого законом.

Саме на підставі зазначеної норми закону позивачу 12.06.2003 року призначено матеріальну допомогу по безробіттю, виплату якої закінчено 08.12.2003 року (записи 17 та 18 трудової книжки )

Суд зауважує, що стаття 25 Закону № 803-XII « Про зайнятість населення» у редакції від 22.03.2002 ( чинна на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю) визначала, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій: а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій; б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю; г) подання додаткової матеріальної допомоги безробітному громадянину і членам його сім`ї з урахуванням наявності осіб похилого віку і неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.

Згідно з нормами ст. 31 Закону № 803-XII у редакції від 22.03.2002 було передбачено право безробітних після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю на отримання матеріальної допомоги по безробіттю протягом 180 календарних днів.

Наведене узгоджується з приписами вищенаведеної частини 1 статті 28 Закону України №1533-III « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058 ( в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення ) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Статтею 56 Закону України № 1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Таким чином, суд зазначає, що починаючи з 12.06.2003 по 08.12.2003 позивач отримував матеріальну допомогу по безробіттю відповідно до ст. 31 Закону України "Про зайнятість населення" та частини 1 статті 28 Закону України №1533-III « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що підтверджується записами в трудовій книжці № НОМЕР_1 від 17.02.1982 ( записи 17 та 18 ).

Суд звертає увагу на те, матеріальна допомога по безробіттю, яку отримував позивач протягом спірного періоду, та допомога по безробіттю є різними видами допомоги, при цьому, відповідно до вищенаведених норм закону, період виплати допомоги по безробіттю зараховується до страхового стажу, а період виплати матеріальної допомоги по безробіттю не зараховується.

Ураховуючи те, що згідно з ст. 56 Закону № 1788-XII та ст. 24 Закону №1058 до стажу роботи зараховується період одержання допомоги по безробіттю, а також те, що з 12.06.2003 по 08.12.2003 позивач не отримував допомоги по безробіттю, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на зарахування цього періоду до стажу роботи (страхового стажу).

Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для зобов"язання відповідача врахувати позивачу до страхового стажу період одержання матеріальної допомоги по безробіттю з 12.06.2003 по 08.12.2003, в зв"язку з чим слід відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Суд зауважує, що правовий висновок, що законом передбачено можливість зарахування до страхового стажу лише період, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю, а не весь період перебування особи на обліку в центрі зайнятості як безробітного, викладено зокрема постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 квітня 2022 року в справі №638/7217/16-а.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.2024 по 09.04.2024, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з статтею 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок можливого невиконання роботодавцями позивача ( страхувальниками ) обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на відповідному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для не зарахування відповідних періодів роботи позивача через несплату страхових внесків страхувальником до Пенсійного фонду України.

В розрізі даної справи та за умови підтвердження cтажу роботи позивача відповідними документами, зокрема відомостями з трудової книжки, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 01.03.2021 року справа № 423/757/17.

При цьому судом встановлено, що згідно з довідкою ТОВ-Компанія "Еліт" ОСОБА_1 з січня 2024 по березень 2024 року постійно працював на посаді оператора холодноштампувального обладнання 2 розряду та отримував заробітну плату з урахуванням утриманих податків. Вказану довідку позивач просив врахувати орган пенсійного забезпечення під час призначення пенсії відповідно до заяви від 07.04.2024.

Факт роботи позивача в ТОВ-Компанія "Еліт" станом на момент звернення з заявою про призначення пенсії також підтверджується записом № 25 у трудовій книжці № НОМЕР_1 від 17.02.1982, відповідно до якого позивача прийнято на посаду оператора холодноштампувального обладнання 2 розряду ТОВ-Компанія "Еліт" на підставі наказу №17-к від 23.05.2023 та відсутністю запису про його звільнення.

Відтак, суд не погоджується з діями відповідача щодо неврахування спірного періоду роботи в страховий стаж позивача, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

При цьому суд зауважує, що оскаржуване рішення № 10 від 17.04.2024 не містить не лише підстав неврахування зазначеного періоду роботи, а не містить взагалі зазначення про неврахування будь - якого періоду ( в рішенні вказано, що за доданими документами до страхового стажу враховані всі періоди роботи ).

В той же час, щодо доводів представника позивача, що врахування вказаного періоду роботи з 01.01.2024 по 09.04.2024 до страхового стажу позивача дає йому право на призначення пенсії за віком по досягненні ним 60 років ( з 12.01.2024 року ), суд зазначає таке.

Право на призначення пенсії за віком визначається залежно від набутого страхового стажу при досягненні передбаченого законом віку.

Загальні умови призначення пенсії за віком визначено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Законом визначено вимоги щодо наявності необхідного страхового стажу для виходу на пенсію після досягнення 60, 63 або 65 років.

Так, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Страховий стаж, що дає право виходу на пенсію, визначається на дату досягнення особою віку 60, 63, або 65 років.

Суд констатує, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто досяг віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Для призначення пенсії за віком з 12.01.2024 року позивач повинен станом на 12.01.2024 року мати 31 рік страхового стажу.

В оскаржуваному рішенні № 10 від 17.04.2024 відповідачем визначено страховий стаж позивача 30 років 04 місяці 26 днів. Такий стаж визначено станом на 31.12.2023 року, що підтверджується розрахунком стажу для права на пенсію.

Суд зауважує, що обчислення загального страхового стажу є повноваженнями пенсійного органу і суд не вправі вдаватись до обчислення страхового стажу, замінюючи такими діями пенсійний орган. У той же час, при обчисленні загального страхового стажу відповідач зобов`язаний врахувати висновки суду щодо необхідності зарахування чи не зарахування певного стажу до страхового.

В позовній заяві представник позивача не вказує, з яких інших періодів роботи (ніж ті, яким оцінка надана вище в цьому рішенні) складається страховий стаж позивача тривалістю 31 рік ( станом на 12.01.2024 року).

При цьому судом не встановлено з наявних в справі доказів будь - яких інших періодів роботи, які були б не враховані в страховий стаж ОСОБА_5 .

При цьому, суд зауважує, що ні позивачем до матеріалів позовної заяви, ні відповідачем до відзиву та разом з матеріалами пенсійної справи позивача не надано індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб ( довідку форми ОК -5 ).

Наведене унеможливлює встановлення судом, чи є інші періоди роботи позивача, не зазначені в його трудовій книжці, які могли б бути враховані до страхового стажу позивача.

Отже, враховуючи, що відповідачем необгрунтовано та безпідставно не враховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.01.2024 по 09.04.2024 ( про що зазначає представник відповідача у відзиві ), то належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача в спірних правовідносинах, виходячи з заявлених позовних вимог, буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.01.2024 по 09.04.2024, згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 17.02.1982 та довідкою №22 від 03.04.2024 року, виданою ТОВ " Компанія "Еліт ".

Таким чином, оскільки рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії грунтується, зокрема на не зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.01.2024 по 09.04.2024, то суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №10 від 17.04.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому визначаючись щодо належного способу захисту прав позивача в спірних правовідносинах та надаючи оцінку позовній вимозі про зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити та виплачувати позивачу пенсію, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Як свідчать матеріали справи, страховий стаж позивача, визнаний відповідачем в оскаржуваному рішенні, складає 30 років 04 місяці 26 днів ( такий стаж визначений станом на 31.12.2023 ).

В свою чергу, не врахований відповідачем в страховий стаж період роботи позивача з 01.01.2024 по 09.04.2024 становить 3 місяці 9 днів.

Враховуючи наведене та відсутність в матеріалах справи даних щодо наявності інших не врахованих періодів роботи позивача до його страхового стажу ( крім тих, яким оцінка надана судом в цьому рішенні ), то у суду відсутні підстави для безумовного висновку про достатність страхового стажу позивача для призначення пенсії по досягненні ним 60 років.

При цьому суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний підтверджений страховий стаж особи.

Суд зауважує, що обчислення загального страхового стажу є повноваженнями пенсійного органу і суд не вправі вдаватись до обчислення страхового стажу, замінюючи такими діями пенсійний орган. У той же час, при обчисленні загального страхового стажу відповідач зобов`язаний врахувати висновки суду щодо необхідності зарахування чи не зарахування певного стажу до страхового.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи те, що за наявних в матеріалах справи доказів суд не може встановити чи відповідає позивач усім вимогам для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" по досягненні 60 років, відтак належним способом захисту прав позивача буде зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19.02.2024 ( з урахуванням всіх поданих документів, в тому числі з заявою від 07.04.2024 року ) про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду в цій справі, зокрема з урахуванням періоду роботи, який слід зарахувати до страхового стажу позивача ( з 01.01.2024 по 09.04.2024).

При цьому суд враховує, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Тернопільській області, рішенням якого відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, відтак дії зобов`язального характеру щодо зарахування до страхового стажу позивача відповідного періоду роботи та повторного розгляду заяви про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Тернопільській області.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року в справі № 500/1216/23.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову відповідно до вищенаведених мотивів.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області понесені ним судові витрати з сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №10 від 17.04.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2024 по 09.04.2024, згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 17.02.1982 та довідкою №22 від 03.04.2024 року, виданою ТОВ " Компанія "Еліт ".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача від 19.02.2024 ( з урахуванням всіх поданих документів, в тому числі з заявою від 07.04.2024 року ) про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в цій справі, зокрема з урахуванням періоду роботи, який слід зарахувати до страхового стажу позивача ( з 01.01.2024 по 09.04.2024).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області (майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46000, ), Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21022, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна