Справа № 240/16759/25
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Житомир справа № 240/16759/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

ОСОБА_1 звернулаь до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) від 29.04.2025, якою у зв`язку із невиконанням рішенням суду та вимог державного виконавця відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 1700 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) від 11.06.2025, якою у зв`язку із невиконанням рішенням суду та вимог державного виконавця відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 3 400 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу до спливу 10-денного строку, встановленого для виконання судового рішення. Також зазначає, що рішення суду не може бути виконано повністю через наявність поважних причин, зокрема із резолютивної частини постанови незрозуміло, де саме та яким розміром необхідно засипати водойму з огляду на обставини справи.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачем у встановлені строки подано відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Наголошує, що в ході проведених виконавчих дій встановлено, що рішення суду виконано ОСОБА_1 частково, а саме штучна водойма (копанка) існує на земельній ділянці по теперішній час та перешкоджає вільному доступу до земельної ділянки № 95. За таких обставин, вважає, що оспорювані постанови про накладення на боржника штрафів є правомірними.

Третьою особою - ОСОБА_2 подано пояснення, де вказано про необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються в більшості на обставинах, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а мають вирішуватись в порядку цивільного судочинства. При цьому, спір про право вже вирішено між сторонами, в тому числі у справі №296/8319/17. Вважає дії державного виконавця щодо накладення штрафу за виконання судового рішення у вказаній справі правомірними.

Ухвалою суду від 31.07.2025 залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , голову Правління обслуговуючого кооперативу Садівниче товариство "Зарево" та за клопотанням сторін справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечувала.

Третя особа ОСОБА_3 надав пояснення по суті справи, зокрема вважає, що позивач ухиляється від виконання судового рішення у справі №296/8319/17, а тому дії державного виконавця щодо накладення штрафу є правомірними, відповідно позов не підлягає задоволенню.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про можливість продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, про що ухвалено рішення, яке відображено у протоколі судового засідання від 27.11.2025.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який наразі триває.

Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суд, враховуючи пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 27 березня 2023 року у справі №296/8319/17 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 провести демонтаж паркана з сітки рабиця, прибрання каміння та засипання штучної водойми (копанки) на дорозі (проїзді) до земельної ділянки № 95 біля належної їй на праві власності земельної ділянки № 99 в Обслуговуючому кооперативі "Садівницьке товариство "Зарево" с. Василівка Житомирського району. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,1800 га в межах Василівської сільської ради Житомирського району строком на 49 років для сінокосіння (категорія земель водного фонду), кадастровий номер :05:000:1310, який укладено 11.05.2016 року в АДРЕСА_1 між Житомирською районною державною адміністрацією Житомирської області та ОСОБА_1 , з моменту його укладення. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 15.08.2023 рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 провести демонтаж паркана з сітки рабиця, прибрання каміння та засипання штучної водойми (копанки) на дорозі (проїзді) до земельної ділянки № 95 біля належної їй на праві власності земельної ділянки № 99 в Обслуговуючому кооперативі "Садівницьке товариство "Зарево" с. Василівка Житомирського району. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,1800 га в межах Василівської сільської ради Житомирського району строком на 49 років для сінокосіння (категорія земель водного фонду), кадастровий номер :05:000:1310, укладений 11 травня 2016 року між Житомирською районною державною адміністрацією Житомирської області та ОСОБА_1 11 травня 2016 року.

Житомирським районним судом Житомирської області видано виконавчий лист №296/8319/17 від 04.03.2025, який перебуває на примусовому виконанні в Житомирському відділі державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ).

Постановою головного державного виконавця Житомирського відділу Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) 08.04.2025 відкрито виконавче провадження № 77717831 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського районного суду Житомирської області №296/8319/17 від 04.03.2025, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язано усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 провести демонтаж паркана з сітки рабиця, прибрання каміння та засипання штучної водойми (копанки) на дорозі (проїзді) до земельної ділянки № 95 біля належної їй на праві власності земельної ділянки № 99 в Обслуговуючому кооперативі "Садівницьке товариство "Зарево" с. Василівка Житомирського району.

В ході проведених виконавчих дій у виконавчому провадженні №77717831 державним виконавцем було зафіксоване часткове виконання рішення суду у справі № 296/8319/17, а тому постановою головного державного виконавця Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) від 29.04.2025 у зв`язку із невиконанням рішенням суду та вимог державного виконавця відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 1700 грн.

Постановою головного державного виконавця Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) від 11.06.2025 у зв`язку із повторним невиконанням рішенням суду та вимог державного виконавця відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 3 400 грн.

Вважаючи такі постанови протиправними, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII) та п.п. 1 та 16 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, відповідно, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII) та за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною 2 статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У свою чергу, ст.75 Закону №1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання (ч.1 ст. 75 Закону №1404-VIII).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст. 75 Закону №1404-VIII).

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства в контексті цієї справи необхідно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк, тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку з урахуванням того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Таким чином, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Відповідно, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти на боржника штраф.

Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону №1404-VIII.

Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Дані висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №360/3573/20.

Як зазначалось, на виконанні у відповідача перебував виконавчий лист №296/8319/17 від 04.03.2025.

09.04.2025 державним виконавцем надіслано Миколайчук Т.В. постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2024, де вказано, що рішення суду має бути виконано протягом 10 робочих днів та вимогу №40639, в якій вказано ОСОБА_1 у 10-денний термін з дня отримання вимоги виконати зобов`язання за виконавчим документом №296/8319/17 від 04.03.2025, а саме усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 провести демонтаж паркана з сітки рабиця, прибирання каміння та засипання штучної водойми (копанки) на дорозі (проїзді) до земельної ділянки №95 біля належної їй на праві власності земельної ділянки № 99 в ОК СТ«Зарево» с. Василівка Житомирського району.

Вказану вимогу державного виконавця Миколайчук Т.Д. отримала 21.04.2025, про що свідчить копія конверту, в якому було наявне поштове відправлення та даний факт не заперечується відповідачем.

Таким чином, 10-денний термін для виконання вимоги державного виконавця закінчився 01.05.2025, тоді як постанову про накладення штрафу у розмірі 1700 грн винесено 29.04.2025.

Як зазначалось, відповідно до ч.1 ст.63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником і тільки тоді має право накласти штраф.

Водночас, державним виконавцем перед застосуванням штрафу не було перевірено чи сплив встановлений виконавцем строк для виконання рішення (10-денний термін з дня отримання вимоги), тобто не встановлено факту невиконання судового рішення у строк, встановлений частиною шостою статті 26 цього Закону, що унеможливлює застосування штрафу за невиконання судового рішення, передбаченого ч.1 ст.75 Закону №1404-VIII.

За таких обставин, постанова Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні № 77717831 від 29.04.2025 про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи, що ч.2 ст.75 Закону №1404-VIII передбачає повторюваність невиконання судового рішення, а після визнання протиправною постанови від 29.04.2025, така умова не дотримана, суд визнає протиправною та скасовує постанову Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні №77717831 від 11.06.2025 про накладення штрафу за повторне невиконання судового рішення.

Щодо наявності поважних причин невиконання судового рішення, такі як нечіткість та незрозумілість судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону №1404-VIII у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

Отже, оцінку щодо незрозумілості судового рішення та його роз`яснення може надати лише суд, який видав виконавчий документ.

Таким чином, презюмується, що рішення для сторін є зрозумілим, поки не буде встановлено зворотнього у порядку, передбаченому ч.1 ст.31 Закону №1404-VIII.

В межах даної справи суд перевіряє лише наявність підстав для винесення постанов про накладення штрафу та не може надавати оцінку щодо зрозумілості рішення, яке підлягало виконанню, тому доводи позивача в цій частині відхиляються судом.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням вказаного, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Даних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи 200/14113/18-а.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Позивачем заявлено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання професійної правничої допомоги, акту виконаних робіт, рахунку-фактури, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України виходить із наступного: дана справа відноситься до незначної складності; розгляд справи проведено у спрощеному позовному провадженні; позов носить немайновий характер; наявна сформована судова практика вирішення даної категорії справ.

Дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 2000,00 грн.

Крім того, відшкодуванню підлягають витрати по сплаті судового збору за подання даного позову в розмірі 1937,92 грн.

З урахуванням положень ч.1 ст.139 КАС України вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні №77717831 від 29.04.2025 та від 11.06.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) в особі Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області на користь ОСОБА_1 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) грн 92 коп. витрат по сплаті судового збору та 2000 (дві тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 08 грудня 2025 р.

08.12.25