Справа № 320/24444/24
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року Справа №320/24444/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.02.2024 №№:

010-2656-UA0126643 на суму 25 884,00 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 14 301,00 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 25 947,00 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 14 418,00 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 36 927,00 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 4 673,50 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 2 582,13 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 4 684,88 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 2 603,25 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 6 667,38 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 28 903,80 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 15 969,45 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 28 974,15 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 16 100,10 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 41 235,15 грн,

разом на загальну суму 269 870,79 грн (двісті шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сімдесят гривень 79 копійок).

В обґрунтування вимог позивач вказує, що є власником п`яти об`єктів нежитлової нерухомості розташованих за адресою: м. Київ, Голосіївський проспект (раніше проспект 40-річчя Жовтня), 132, приміщення 19,20,26,27,28.

Зазначає, що для розрахунку усіх оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відповідачем застосована ставка у розмірі 1,5% мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного звітного року, що є неправомірним.

Посилається на рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» із змінами і доповненнями, я якому ставки податку на нежитлову нерухомість встановлені на рівні від 0,00% до 1,5% мінімальної заробітної плати. Вказує, що у рішенні наведені коди Класифікації будівель та споруд відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17 серпня 2000 р. № 507, для яких і встановлені відповідні ставки. Зокрема ставка у розмірі 1,5% встановлена для кількох десятків найменувань (видів) нежитлової нерухомості з відповідними кодами класифікації.

Вказує, що відповідач, застосовуючи для розрахунку податкових повідомлень-рішень ставку у розмірі 1,5% мінімальної заробітної плати, не зазначив та не довів який саме код та тип об`єкту (згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000) та на яких підставах він використовував для визначення ставки податку та розрахунку податкових зобов`язань позивача.

Також, зазначає, що згідно з рішенням Київської міської ради, для нежитлових будівель, що мають код 1220.9 у період з 01.01.2019 по 17.07.2023 ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельних ділянок становила 1,0%, а в період з 18.07.2023 по 31.12.2023 діяла ставка податку у розмірі 0,5% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного звітного року.

Звертає увагу на те, що будівля, в якій розташовані належні Позивачу приміщення, відповідно до наданого Акту готовності об`єкту до експлуатації від 24.09.2013 має код об`єкту 1220.9, не врахований та проігнорований.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 у справі № 320/24444/24 позовну заяву залишено без руху з підстав невідповідності останньої вимогам ч. 4 ст. 161 КАС України.

06.08.2024, позивачем надано до суду заяву про усунення вищезазначені недоліки позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 у справі № 320/24444/24 відкрито провадження в адміністративній справі, визначено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії зазначеної ухвали.

Відповідачем подано до суду відзив в якому проти позову заперечує з тих підстав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством.

Вказує, що на момент розрахунку та формування податкових повідомлень-рішень позивачем не було надано документів, що встановлюють функціональне призначення об`єктів нерухомого майна, що рахуються на праві власності за громадянином ОСОБА_1 .

Зазначає, що експертний висновок АС7 AC1 № 2414103 від 20 травня 2024 року щодо вірності здійснення фізичною особою ОСОБА_1 класифікації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з державним класифікатором будівель та споруд ДК 018:2000 та національним класифікатором НК 018:2023, яким визначено перелік об`єктів нерухомого майна, визначено тип об`єктів нежитлової нерухомості та встановлено функціональне призначення (використання) об`єкта за державним класифікатором будівель та споруд. Встановлено назву об`єктів нерухомості: нежитлові приміщення, у літ. «А» № № 19, 20, 26, 27, 28, які мають код об`єкту 1220.9 з функціональним призначенням: приміщення в офісній будівлі, зареєстровано 20 травня 2024 року, тобто, пізніше ніж відповідач виніс спірні податкові повідомлення-рішення.

Також, посилається на те, що доводи ОСОБА_1 щодо неправильності розрахунку податку та застосування ставки 1 відсоток, яка визначена для коду будівель 1220.9 (Будівлі для конторських та адміністративних цілей інші) є безпідставними, що виходить із аналізу даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому встановлено тип об`єктів, що знаходяться у власності позивача, а саме, визначено як нежитлові приміщення в літері «А».

У зв`язку із зазначеним, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем також надано до суду відповідь на відзив в якому акцентував увагу на протиправності прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником п`яти нежитлових приміщень, в літері «А», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 19, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про право власності серії НОМЕР_1 від 18.09.2015, серії СТВ № 075212 від 29.09.2015, серії СТВ № 075211 від 22.09.2015, серії СТВ № 075207 від 18.09.2015 та серії СТВ № 075208 від 22.09.2015.

Відповідно до акта готовності об`єкта до експлуатації № 1 від 24.09.2013 будівництву офісів з об`єктами сервісного обслуговування на перетині вул. Васильківської та просп. Акад. Глушкова, просп. 40-річчя Жовтня, 132 у Голосіївському районі м. Києва. Нове будівництво, IV категорія складності, вказаному об`єкту присвоєно код 1220.9 згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, що засвідчено сертифікатом Державної архітектурно-будівельної інспекції України серії ІУ № 39 від 03.10.2013.

В подальшому, керуючись ст. 266 Податкового кодексу України (надалі ПК України), відповідачем нараховано ОСОБА_1 податкові зобов`язання з податку на зазначену вище нежитлову нерухомість за податковий період 2021-2023 роки та сформовано податкові повідомлення-рішення від 14.02.2024 №№:

010-2656-UA0126643 на суму 25 884,00 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 14 301,00 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 25 947,00 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 14 418,00 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 36 927,00 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 4 673,50 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 2 582,13 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 4 684,88 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 2 603,25 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 6 667,38 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 28 903,80 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 15 969,45 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 28 974,15 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 16 100,10 грн,

010-2656-UA0126643 на суму 41 235,15 грн,

разом на загальну суму 269 870,79 грн (двісті шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сімдесят гривень 79 копійок).

Не погоджуючись із визначеною ставкою податку, застосованою податковим органом, позивач звернувся до Державної податкової служби зі скаргою, в якій прохав скасувати прийняті податкові повідомлення-рішення та розрахувати та визначити суми податкових зобов`язань з урахуванням ставок, визначених для коду будівлі 1220.9.

Рішенням Державної податкової служби України від 14.05.2024 № 14065/6/99-00-06-01-03-06 спірні податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погодившись з правомірністю спірних податкових повідомлень-рішень, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, в силу ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 КАС України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Вирішуючи даний спір суд зазначає наступне.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (надалі ПК України).

01.01.2015 набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі статтею 266 ПК України було введено новий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно із пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що об`єкти житлової нерухомості - будівлі, зареєстровані згідно із законодавством як об`єкти житлової нерухомості, дачні та садові будинки.

В свою чергу, пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

У відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За положеннями пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України).

Також, пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Крім того, підпунктом 266.7.1-1 пункту 266.7.1 ст. 266 ПК України встановлено, що за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" підпункту 266.7.1 цього пункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Згідно із пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:

об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

За положеннями пп. 266.7.4 п. 266.7 ст. 266 ПК України, органи державної реєстрації прав на нерухоме майно зобов`язані у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій, надає відомості у строки та в порядку, встановлені підпунктом 70.16.7-1 пункту 70.16 статті 70 цього Кодексу.

У разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу (пп. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 ПК України).

Рішенням Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» із змінами та доповненнями, встановлено у місті Києві, серед іншого, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п. 2 вищезазначеного рішення, затверджено положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (додаток 1).

Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено у Таблиці 1 до додатка 1 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629.

При цьому, додаток 1 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 визначає конкретні ставки податку для нежитлових будівель в залежності від їх функціонального призначення із конкретним кодом відповідно до Класифікатора.

Так, як вже встановлено судом, відповідно до акта готовності об`єкта до експлуатації № 1 від 24.09.2013 будівництву офісів з об`єктами сервісного обслуговування на перетині вул. Васильківської та просп. Акад. Глушкова, просп. 40-річчя Жовтня, 132 у Голосіївському районі м. Києва. Нове будівництво, IV категорія складності, вказаному об`єкту присвоєно код 1220.9 згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, що засвідчено сертифікатом Державної архітектурно-будівельної інспекції України серії ІУ № 39 від 03.10.2013.

В той же час, ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що має код згідно Класифікатора 1220.9 відповідно до додатку 1 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 у 2021-2023 роках становила для фізичних осіб від 0,5% до 1% розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр.

Водночас, відповідач не погоджуючись із цими твердженнями, зазначає, що з наявних у матеріалах справи документів не можливо встановити який код згідно з Класифікатором зазначено у правовстановлюючих документах позивача, у зв`язку із чим нарахував податкові зобов`язання за 2021-2023 роки застосовуючи ставку у розмірі 1,5%.

З огляду на наведене, суд звертає увагу, що інструментом ідентифікації об`єктів нерухомості в частині їх належності до відповідних типів нерухомого майна є, зокрема, Класифікатор № 507 як складова частина Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації, призначений для використання органами центральної виконавчої влади та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні (Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 за № 507 (ДК 018-2000).

Визначення належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором.

ДК 018-2000 використовується для визначення статусу нежитлового приміщення, від якого залежить ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації на об`єкт нерухомого майна.

Таку правову позицію викладено Верховним Судом в постановах від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16, від 23.09.2021 у справі № 640/32550/20.

Суд вчергове зазначає, що об`єкту нерухомості, який знаходиться на перетині вул. Васильківської та просп. Акад. Глушкова, просп. 40-річчя Жовтня, 132 у Голосіївському районі м. Києва. Нове будівництво, IV категорія складності, вказаному об`єкту присвоєно код 1220.9 згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, що підтверджується копією акта готовності об`єкта до експлуатації № 1 від 24.09.2013.

Крім того, експертним висновком АС7 АС1 № 2414103 щодо вірності здійсненої фізичною особою ОСОБА_1 класифікації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, Голосіївський (40-річчя Жовтня) проспект, 132, за державним класифікатором будівель та споруд ДК 018:2000 та національним класифікатором НК 018:2023 підтверджується правомірність використання чинного на той момент державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000 та класифікації об`єктів нерухомого майна.

Таким чином, наявними в матеріалах справи документами підтверджується належність належних позивачу нежитлових приміщень за функціональним призначенням згідно з ДК 018-2000 до підгрупи 1220.9 «Будівлі для конторських та адміністративних цілей».

Враховуючи вищенаведене, ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо нежитлових приміщень, в літері «А», які розташовані за адресою: м. Київ, Голосіївський проспект (раніше проспект 40-річчя Жовтня), 132, приміщення 19, 20, 26, 27, 28, підлягає визначенню, виходячи з типу нежитлової нерухомості - «Будівлі для конторських та адміністративних цілей інші», код 1220.9, в відповідному розмірі 0,5-1% розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр - за період з 2021-2023 роки, згідно з додатком 1 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що у спірних податкових повідомленнях-рішеннях від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643, № 010-2656-UA0126643, № 010-2656-UA0126643, № 010-2656-UA0126643, № 010-2656-UA0126643, № 010-2656-UA0126643, № 010-2656-UA0126643, № 010-2656-UA0126643, № 010-2656-UA0126643, № 010-2656-UA0126643, № 010-2656-UA0126643, № 010-2656-UA0126643, № 010-2656-UA0126643, № 010-2656-UA0126643 та № 010-2656-UA0126643 відповідачем не правильно визначено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо нежитлових приміщень, в літері «А», які розташовані за адресою: м. Київ, Голосіївський проспект (раніше проспект 40-річчя Жовтня), 132, приміщення 19, 20, 26, 27, 28, суд дійшов висновку, що такі прийняті ГУ ДПС у м. Києві без урахування вимог ПК України та з порушенням, передбачених статтею 2 КАС України принципів. Відтак, такі є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Усі інші аргументи сторін, вивчені судом, є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, як того вимагає від сторін приписи частини першої статті 77 КАС України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частинами 1 та 2 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно з ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір на суму 2 698,71 грн.

Таким чином, зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 2 698,71 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14.02.2024 № 010-2656-UA0126643.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 698,71 грн (дві тисячі шістсот дев`яносто вісім гривень сімдесят одну копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.