Справа № 300/1083/25
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/1083/25 пров. № А/857/26422/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року (головуючий суддя Боброва Ю.О., м. Івано-Франківськ Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправним та зобовґязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними щодо неприйняття рішення про звільнення з військової служби та зобов`язання прийняти рішення про звільнення з військової служби.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії командування військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини зазначені у абзаці 13 пункту 3 частини 12 статті 26 даного Закону.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26 грудня 2024 року та вирішити питання про звільнення його з військової служби за призовом під час мобілізації відповідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини зазначені у абзаці 13 пункту 3 частини 12 статті 26 даного Закону, у зв`язку з небажанням продовжувати військову службу, відповідно до висновків суду, наведених в описовій частині цього рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що у зв`язку із оголошенням Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 загальної мобілізації, ІНФОРМАЦІЯ_1 був призваний та направлений 25.10.2024 до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.10.2024 № 299 ОСОБА_1 призначено до військової частини НОМЕР_1 механіком майстерні технічного обслуговування та автомобільної техніки ремонтного взводу автомобільної техніки роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

27.12.2024 позивачем було направлено рапорт (вхід. № 8/1436 від 27.12.2024) про звільнення з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

До рапорту було долучено:

1. Копія військового квитка ОСОБА_1 ;

2. Копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;

3. Копія паспорту ОСОБА_1 ;

4. Витяг з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_1 ;

5. Копія картки платника податків ОСОБА_1 ;

6. Копія паспорту ОСОБА_2 ;

7. Витяг з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_2 ;

8. Копія картки платника податків ОСОБА_2 ;

9. Копія довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААД № 069764;

10. Копія висновку ЛКК № 2540 від 12.11.2024;

11. Копія висновку ЛКК № 2540 форми № 080-2/о;

12. Копія свідоцтва про розірвання шлюбу;

13. Копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ;

14. Копія висновку ЛКК № 2986 від 17.12.2024;

15. Копія висновку ЛКК № 2986 форми № 080-4/о;

16. Копія довідки № 2052 від 14.11.2024;

17. Копія листа від 25.11.2024 № М/747;

18. Копія Акту встановлення факту здійснення догляду № 084-06 від 25.11.2024;

19. Копія рапорту від 27.11.2024;

Копія листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.12.2024 №1/1/4977.

За результатами розгляду рапорту, військова частина НОМЕР_1 листом від 10.01.2025 № 1838/1.2-27 повідомила позивача, що в поданому рапорті та доданих до нього документах не міститься достатніх підстав передбачених законодавством для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану, так в рапорті та доданих документах не доведена потреба в постійному догляді за матір`ю, не доведено, що ОСОБА_3 являється інвалідом та теж потребує постійного догляду, а також не долучено Акту на підтвердження факту відсутності інших членів сім`ї І і ІІ ступеня спорідненості.

При цьому апелянт зазначає, що підставою для звільнення є не просто наявність у особи (матері позивача) інвалідності, а саме необхідність здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, тому військовослужбовець повинен довести таку необхідність документами, які він подає разом із рапортом.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначає, що «Окрім цього факт здійснення догляду за матір`ю позивачем підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду №084-06 від 25.11.2024».

Однак, на думку відповідача, інформація викладена в Акті №084-06 від 25.11.2024 викликає обґрунтовані сумніви щодо її достовірності, оскільки позивач з 25.10.2024 проходить військову службу.

До аналогічного висновку прийшла колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в постанові від 29.05.2025 по справі № 140/9555/24.

Щодо висновку суду про те, що «З аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, судом вважає, що висновок про необхідність постійного стороннього догляду за хворими, незалежно від віку, може встановлюватися лікарсько-консультативною комісією медичного закладу.»

Такий висновок суду підтверджується листом Міністерства охорони здоров`я України від 20.11.2023 №9220/17/3 у відповідь на звернення Міністерства оборони України від 18.09.2023 №°29096/1/1-23 щодо роз`яснення повноважень МСЕК, ЛКК та лікарів видавати висновки про потребу особи в постійному сторонньому догляді відповідач вважає за необхідне зазначити наступне.

Лист МОЗ України не являється нормативно-правовим актом, тому покликання суду на даний лист, як на доказ по справі, є безпідставним. Окрім цього, відмовляючи у задоволенні рапорту та заперечуючи проти позову відповідач виходив не тільки з підстави того, що ЛКК не може видавати висновки про потребу у постійному догляді для особи будь-якого віку, а ще і з тієї обставини, що такий висновок (форми №080-4/ о) не є належним документом для підтвердження факту потреби у постійному догляді саме за інвалідом ІІ групи при вирішенні питання про звільнення із військової служби.

Окрім цього, на момент звернення ОСОБА_1 із рапортом про звільнення, підставою, визначеною ст. 26 Закону України № 2232-ХІІ (в редакції з 18.05.2024) є «необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи».

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2024 по справі № 120/1909/23 досліджував питання щодо того, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду.

За результатами розгляду справи Верховним Судом було зроблено висновок про те, що « 63. Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

64. Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то суд приходить до переконання, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг».

Таким чином Верховним Судом визначено чітке розмежування повноважень медичних органів щодо видачі висновків про потребу осіб у постійному догляді, а саме, щодо осіб з інвалідністю, та осіб яким визначена ступінь втрати працездатності висновок про потребу у постійному догляді може видаватись МСЕК, щодо інших ЛКК.

Висновок суду першої інстанції про те, що «Безпідставними, на переконання суду, є посилання відповідача про те, що форма висновку лікарсько-консультативної комісії від 12.11.2024 №2540 не затверджена чинним законодавством, оскільки жодного обґрунтування, з посиланням на відповідні приписи закону щодо належної форми такого висновку, не наводить» є необґрунтованим, оскільки форма Висновку затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 (Форма первинної облікової документації № 080-4/о). Відповідно висновок № 2540 ЛКК КНП «Лисецька лікарня» від 12.11.2024 не відповідає формі затвердженого висновку, а відповідно не може бути належним доказом по справі. Аналогічний висновок викладений в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2025 по справі № 380/10464/24/24.

Окрім цього, поза увагою суду залишилась та обставина, що позивач до рапорту про звільнення надав Висновок відносно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) №2540 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма № 080-2/о), у якому не підкреслено жодної рекомендованої соціальної послуги (п. 4 Висновку).

З приводу висновку суду про те, що «для встановлення наявності чи відсутності інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.11.2024, проте листом від 18.12.2024 №1/1/49677 позивача повідомлено, що комісія до повноважень якої б належало оформлення акту обстеження сімейного стану військовослужбовця призваних на військову службу під час мобілізації в ІНФОРМАЦІЯ_2 неутворена (а.с. 36-40).

Відтак, на переконання суду позивачем здійснено всі необхідні заходи для підтвердження факту відсутності інших членів сім`ї, які могли б здійснювати догляд за мамою інвалідом II групи», то апелянт зазначає, що відповідно до Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджену МОУ від 10.04.2009 №170 до рапорту про звільнення з підстави, вказаної ОСОБА_1 в рапорті про звільнення, для підтвердження факту відсутності інших членів сім`ї І та ІІ ступеня споріднення повинен долучатись Акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а не складений комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином не підтверджено відсутність у нього змоги довести відсутність у матері інших членів сім`ї І та ІІ ступеня спорідненості.

З приводу покликання суду на ту обставину, що «в матеріалах справи наявний висновок лікарсько-консультативної комісії від 17.12.2024 №2986, що також був долучений до рапорту про звільнення, згідно якого брат позивача - ОСОБА_3 є невиліковно хворою особою, яка потребує постійного стороннього догляду.

Отже, даний висновок підтверджує, що ОСОБА_3 як член сім`ї першого ступеня споріднення сам потребує постійного догляду, а приписи абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232X11 не вказають на необхідність підтвердження інвалідності такої особи».

Відповідно до Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджену МОУ від 10.04.2009 №170 до рапорту про звільнення з підстави, вказаної ОСОБА_1 в рапорті про звільнення, для підтвердження факту один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді.

З приводу потреби брата у постійному догляді, то як вже зазначалось в апеляційній скарзі щодо доказів про потребу у постійному догляді ОСОБА_2 , аналогічно і щодо ОСОБА_3 у висновку № 2986 від 17.12.2024 форми № 080-4/о в п. 4 не підкреслено жодної рекомендованої соціальної послуги, а форма висновок № 2986 ЛКК КНП «Лисецька лікарня» не затверджена жодним нормативно правовим актом, та відповідно не може визнаватись належним доказом.

На сьогоднішній день існує усталена практика з приводу того, що потреба інваліда у постійному догляді повинна підтверджуватись саме висновком МСЕК а не ЛКК, та постійно застосовується судами при розгляді аналогічних справ.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у в/частині НОМЕР_1 .

26.12.2024 позивач подав командуванню в/частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, котра є особою з інвалідністю II групи (а.с. 16-20).

До рапорту ним додані копії наступних документів: військового квитка ОСОБА_1 ; паспорта громадянина України позивача; копія довідки про РНОКПП ОСОБА_1 ; паспорта громадянина України матері ОСОБА_2 ; витяг з реєстру територіальної громади стосовно ОСОБА_2 ; копія довідки про РНОКПП ОСОБА_2 ; свідоцтва про розірвання шлюбу; свідоцтва про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 31.10.2024 серії 12 ААД №069764; висновок лікарсько-консультативної комісії від 12.11.2024 №2540, висновок лікарсько-консультативної комісії від 17.12.2024 №2986 щодо брата ОСОБА_3 ; копія довідки №2052 від 14.11.2024; акт встановлення факту здійснення догляду №084-06 від 25.11.2024, копію рапорту до ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповіді на нього. У рапорті також зазначено про відсутність інших невійськовозобов`язаних осіб, які можуть здійснювати догляд. Рапорт вирішувався по суті командуванням в/частини НОМЕР_1 (а.с. 21-40).

Із наведеної довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 31.10.2024 серії 12 ААД №069764 вбачається, що мати позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 31.10.2024 є особою з інвалідністю ІІ групи. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 12.11.2024 №2540 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

При цьому відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії від 17.12.2024 №2986 брат позивача ОСОБА_3 є невиліковно хворою особою, яка потребує постійного стороннього догляду.

За результатами розгляду рапорту позивача зазначено про відсутність висновку МСЕК про те, що мати позивача потребує постійного догляду. Також зазначено, що до матеріалів не були додані належні документи, що засвідчують факт необхідності постійного догляду за матір`ю, підтвердженого висновком МСЕК, а форма висновку лікарсько-консультативної комісії від 12.11.2024 №2540 не відповідає чинному законодавству. Вказано, що позивачем не додано документ, що підтверджує інвалідність його брата, а також не підтверджено належним актом обстеження сімейного стану, затвердженого висновком ТЦК та СП щодо відсутність інших членів сім`ї І чи ІІ ступеня споріднення (а.с. 41-42).

Не погодившись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду.

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, було введено воєнний стан. Строк дії воєнного стану в подальшому продовжувався відповідними та на даний момент триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Заходи мобілізації продовжувались відповідними Указами Президента України та тривають на момент розгляду даної справи.

Як уже згадувалось вище, позивач проходить військову службу у в/частині НОМЕР_1 на посаді механіка майстерні технічного обслуговування та ремонту автомобільної техніки ремонтного взводу автомобільної техніки роти матеріально-технічного забезпечення, у військовому званні солдат. При цьому, на військову службу він призваний за мобілізацією під час дії правового режиму воєнного стану у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією рф проти України.

З огляду на викладене вище суд підставно вважав, що підстави звільнення позивача з військової служби визначені частиною 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану, в тому числі:

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

Абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, під час дії воєнного стану необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Згідно із частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення №1153/2008), передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно матеріалів справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу, у зв`язку із чим подав по команді рапорт про звільнення з військової служби на підставі до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини зазначені у абзаці 13 пункту 3 частини 12 статті 26 даного Закону.

Листом командування в/частини НОМЕР_2 , до повноважень якого належить приймати рішення про звільнення, від 10.01.2025 за №1838/1.2-27 відмовлено у задоволенні рапорту позивача, зокрема через те, що відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII відсутні підстави для його звільнення, зокрема, до матеріалів не були додані належні документи, що засвідчують факт необхідності постійного догляду за дружиною, підтвердженого висновком МСЕК.

Як уже зазначалося вище, на підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби позивач надав копію довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 31.10.2024 серії 12 ААД №069764 згідно якої вбачається, що мати позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 31.10.2024 є особою з інвалідністю ІІ групи, а відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії від 12.11.2024 №2540 за станом здоров`я вона потребує постійного стороннього догляду.

Суд підставно відхилив посилання відповідача про те, що форма висновку лікарсько-консультативної комісії від 12.11.2024 №2540 не затверджена чинним законодавством, бо жодного обґрунтування, з посиланням на відповідні приписи закону щодо належної форми такого висновку, не наведено, а крім того, такий висновок сформований КНП «Лисецька лікарня» Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, яка містить печатки даного закладу охорони здоров`я, дату, номер, підписи голови, членів та секретаря ЛКК.

Окрім цього факт здійснення догляду за матір`ю позивачем підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду №084-06 від 25.11.2024.

При цьому, суд вважав, що приписами підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, на які посилаються позивач та відповідач, передбачені підстави для звільнення з військової служби: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, однак вказана норма законодавства не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності документів щодо підтвердження факту здійснення постійного догляду.

Разом з тим, необхідність здійснення догляду за матір позивача підтверджується висновку лікарсько-консультативної комісії від 12.11.2024 №2540.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації передбачено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі Положення №1317).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Положення №1317, міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

У свою чергу, Порядок організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України №189 від 09.04.2008, зі змінами (далі Наказ №189), який зареєстрований в Міністерстві юстиції 04.07.2008 за №589/15280 визначає єдиний механізм організації експертизи тимчасової втрати працездатності осіб в окремих випадках, за яких медичний висновок про тимчасову непрацездатність відповідно до Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066, не формується, а також повноваження та роботу лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (далі ЛКК) за результатом здійснення експертизи тимчасової непрацездатності лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності та фізичної особи-підприємця, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.

Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку №189 під час здійснення експертизи тимчасової непрацездатності лікуючий лікар суб`єкта господарювання на підставі даних всебічного медичного обстеження пацієнта, ураховуючи ступінь функціональних порушень органів та систем, характер та перебіг патологічного процесу, умови праці:

1) приймає рішення про формування (видачу) документів про тимчасову непрацездатність:

формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність відповідно до вимог Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року №1066;

видачу інших документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог цього розділу;

2) здійснює комплексну оцінку порушень функціонального стану організму та інших причин, якими вона обумовлена, що визначають факт тимчасової втрати працездатності, установлення строку непрацездатності, визначення клінічного та трудового прогнозу відповідно до встановленого діагнозу;

3) представляє пацієнта ЛКК у складних випадках, якщо непрацездатність пацієнта триває 30 і більше днів, для вирішення питання про направлення такого пацієнта на медико-соціальну експертну комісію на огляд або консультацію, а у випадку наявності ознак стійкої втрати працездатності - незалежно від тривалості хвороби, відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317.

Згідно пункту 2 розділу III Порядку №189 ЛКК у своїй діяльності керується стандартами медичних технологій лікувально-діагностичного процесу та протоколами надання медичної допомоги за спеціальностями, іншими законодавчими та нормативно-правовими актами.

Пунктом 3 цього розділу Порядку передбачено, що до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Відповідно до пункту 2 розділу IV лікарі суб`єктів господарювання, серед іншого, видають такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, для пред`явлення за місцем вимоги: довідку довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідчену печаткою суб`єкта господарювання (обов`язково має зазначатися час проведеної консультації),- видають особам, які самостійно звернулися за консультаційною допомогою (підпункт 5).

Передбачені пунктом 4 розділу IV Порядку №189 положення щодо видачі ЛКК документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, а саме: форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві; висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку одними з переліків медичних документів про тимчасову втрату працездатності, які видає комісія. Тому, посилання відповідачем на цю норму у відзиві на позовну заяву є безпідставними.

З огляду на наведене, в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд першої інстанції вважав, що висновок про необхідність постійного стороннього догляду за хворими, незалежно від віку, може встановлюватися лікарсько-консультативною комісією медичного закладу.

Аналогічний за змістом та по суті цьому висновку суду, викладений висновок у листі Міністерства хорони здоров`я України від 20.11.2023 №220/17/3 у відповідь на звернення Міністерства оборони України від 18.09.2023 №29096/1/1-23 щодо роз`яснення повноважень МСЕК, ЛКК та лікарів видавати висновки про потребу особи в постійному сторонньому догляді.

При цьому, відповідно до пункту 10 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», яку затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 №407, висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

У матеріалах справи наявний Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 12.11.2024 №2540 який виданий на ім`я ОСОБА_2 .

Щодо посилання відповідача на те, що позивачем не додано документ, що підтверджує інвалідність його брата ОСОБА_3 як члена сім`ї першого ступеня споріднення, що може здійснювати догляд, то суд вірно зауважив, що відповідно до приписів абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII умовою для звільнення військовослужбовці з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах при необхідність здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи, є відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

У матеріалах справи наявний висновок лікарсько-консультативної комісії від 17.12.2024 №2986, що був долучений до рапорту про звільнення, згідно якого брат позивача ОСОБА_3 є невиліковно хворою особою, яка потребує постійного стороннього догляду, тобто ОСОБА_3 як член сім`ї першого ступеня споріднення сам потребує постійного догляду, а приписи абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII не вказають на необхідність підтвердження інвалідності такої особи.

Відхиляючи посилання відповідача на Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджену МОУ від 10.04.2009 №170, в частині того, що позивачем не підтверджено належним актом обстеження сімейного стану, затвердженого висновком ТЦК та СП щодо відсутність інших членів сім`ї ІІ ступеня споріднення, то суд першої інстанції врахував, що відповідно до пункт 12.11 розділу XII даної Інструкції Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Згідно додатку 19 до даної Інструкції при поданні до звільнення з військової служби за підставами через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються, зокрема, у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:

документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);

один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.

Отже, один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків) є акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно матеріалів справи, позивачем до рапорту було додано висновок, що ОСОБА_3 , як член сім`ї першого ступеня споріднення, сам потребує постійного догляду та свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 20.02.2007 серії НОМЕР_3 . Окрім цього, для встановлення наявності чи відсутності інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.11.2024, проте листом від 18.12.2024 №1/1/49677 позивача повідомлено, що комісія до повноважень якої б належало оформлення акту обстеження сімейного стану військовослужбовця призваних на військову службу під час мобілізації в ІНФОРМАЦІЯ_2 не утворена (а.с. 36-40).

Відтак, суд першої інстанції підставно вважав, що позивачем здійснено всі необхідні заходи для підтвердження факту відсутності інших членів сім`ї, які могли б здійснювати догляд за мамою інвалідом II групи.

З огляду на зазначене, суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач не довів правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. Тому, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача суд вірно вважав за необхідне:

- визнати протиправними дії командування військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини зазначені у абзаці 13 пункту 3 частини 12 статті 26 даного Закону;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26 грудня 2024 року та вирішити питання про звільнення його з військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини зазначені у абзаці 13 пункту 3 частини 12 статті 26 даного Закону, у зв`язку з небажанням продовжувати військову службу, відповідно до висновків суду, наведених в описовій частині цього рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №300/1083/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М.А. Пліш
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко