Справа № 200/2966/25
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року Справа№200/2966/25

Донецький окружний адміністративний суд у складів головуючого судді Стойки В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, буд. 54-А, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, в якому просив стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 161 333 (сто шістдесят одна тисяча триста тридцять три) гривні 04 копійки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після звільнення з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області неотримав компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, що стало підставою для звернення до суду.

Внаслідок вказаних дій права позивача були захищені, на виконання рішення суду компенсація за невикористані дні додаткової відпустки була виплачена, проте компенсація, визначена ст. 117 КЗпП України, позивачу не сплачена.

При цьому позивач, посилаючись на позицію суду касаційної інстанції по справі № 560/6960/23, зауважує, що врахуванню підлягають приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

На думку позивача, час затримки розрахунку при звільненні складає: з 09.08.2024 (з дня, наступного за датою звільнення) по 18.04.2025 (дату фактичного розрахунку), тобто 8 місяців 10 днів, період шість місяців з 09.08.2024 по 08.02.2025 складає 184 календарні дні, одноденний розмір його грошового забезпечення становить 876,81 грн.

Отже ОСОБА_1 вважає, що розмір середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку становить: 876, 81 грн х 184 днів = 161 333, 04 грн, який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Ухвалою від 26.05.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

09.06.2025 року надано відзив по справі, згідно змісту якого відповідач наголошує, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.02.2025 у справі № 200/6427/24, перерахувало Позивачу суму 85 068, 11 грн., а сума заявленої компенсації складає 161 333,00 грн., - що приблизно у 2 рази більше ніж сума компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій, що свідчить про явну неспівмірність відповідальності Головного управління.

Отже, на думку відповідача, суд повинен застосувати критерій співмірності.

16.06.2025 року представник позивача надав відповідь на відзив, згідно змісту якого з посиланням на позицію суду касаційної інстанції повторно наголошував, що при розгляді зазначеної справи належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Ухвалою суду від 28.07.2025 року витребувано у Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області довідку про середньоденний заробіток ОСОБА_1 , складену на підставі Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100. Розгляд адміністративної справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження

Ухвалою суду від 27.08.2025 року розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 29.09.2025 року продовжено строк підготовчого засідання по справі на 30 днів. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 29.10.2025 року закінчено підготовче провадження та призначено адміністративну справу за до розгляду по суті. Справу ухвалено розглядати в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

21.12.2015 позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .

Судом встановлено, що позивач перебував на службі цивільного захисту в Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області з 29.11.2013.

Згідно витягу з наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (по особовому складу) від 08.08.2024 № 669 позивача звільнено із служби цивільного захисту за пунктами 170, 186-1, 176 підпунктом 8 (у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту). Знято з усіх видів забезпечення та виключити з кадрів ДСНС України 08.08.2024.

Не погоджуючись з сумами, які виплачені при звільненні, позивач 13.09.2024 року звернувся до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.02.2025 у справі № 200/6427/24, яке в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ГУ ДСНС України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022, 2023 та 2024 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 08.08.2024; зобов`язано ГУ ДСНС України у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022, 2023 та 2024 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення - 08.08.2024.

На виконання рішення суду відповідачем нараховано та виплачено на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій 18 квітня 2025 року шляхом перерахування на банківський рахунок позивача грошових коштів в сумі 85 068, 11 грн.

Згідно з довідкою № 50/01-05-95 від 26.08.2025 року, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 862, 43грн.

Відповідно довідки № 5001-05/104 від 03.12.2024 року, яка була досліджена судом під час провадження по справі № 200/6427/24, в липні 2024 року позивачу виплачено 29 637, 58грн. грошового забезпечення, в серпні 2024 року (місяць звільнення) 7130, 99грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Так, економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці, визначає Закон України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», відповідно до статті 1 якого заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Отже, за загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні працівників ДСНС (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За правилами статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року № 810/451/17.

Відтак, оскільки позивач звільнений зі служби цивільного захисту 08.08.2024, а остаточний розрахунок з ним проведений (всі належні при звільненні суми виплачені) лише 18.04.2025 на виконання рішення суду у справі № 200/6427/24, то періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 09.08.2024 (з дня, наступного за датою звільнення) по 18.04.2025 (загалом 8 місяців 10 днів).

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду по справі № 489/6074/23, викладеного в постанові від 08.10.2025 року, зазначено, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.

Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають ураховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Враховуючи, що зазначена правова позиція є обов`язковою для врахування відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, суд вважає, що в межах спірних правовідносин наявні підстави для зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Повертаючись до висновків Великої Палати по справі №761/9584/15-ц, на яку посилається суд касаційної інстанції в постанові від 08.10.2025 року № 489/6074/23, суд вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Ці критерії спрямовані на досягнення справедливого балансу між інтересами працівника, який має право на компенсацію, та інтересами роботодавця, аби відповідальність не була надмірною.

Відтак розмір середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку становить: 862, 43 грн х 184 днів (що становить 6 місяців) = 158 687, 12 грн.

При цьому, відповідачем при звільненні позивача не виплачена сума грошового забезпечення в розмірі 85 068, 11 грн.

Таким чином, відповідач при звільненні повинен був виплатити позивачу 92199,10 грн (85 068, 11 грн. + 7130, 99грн.).

Частка невиплаченого грошового забезпечення при звільненні складає 92,27% (85 068, 11 грн. х 100% / 92199,10 грн).

Розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку становить: 158 687, 12 грн., отже 92, 27% від цієї суми складає 146 420,61 грн.

З урахуванням наведеного, правових позицій Верховного Суду, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд також вважає, що виплата середнього заробітку позивачу за час затримки розрахунку за період з 09.08.2024 по 08.02.2025 в розмірі 146 420,61 грн., виходячи з принципу пропорційності, є явно неспівмірною та непропорційною зі встановленим розміром заборгованості відповідача з виплати належних позивачу при звільнення сум (85 068, 11 грн.), характером цієї заборгованості.

За таких обставин, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, наявні підстави для зменшення розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивача із застосуванням принципу співмірності та належить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.08.2024 по 08.02.2025 в розмірі 10 000 грн.

При цьому суд враховує позицію суду апеляційної інстанції по справі № 200/9138/24.

Відтак, враховуючи зазначені висновки, суд вважає за належне стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина перша статті 77 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до частин 1, 3, 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1290, 66грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог частково, суд вважає за належне стягнути з відповідача на користь позивача 645, 33грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, буд. 54-А, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, буд. 54-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 645 (шістсот сорок п`ять) грн., 33 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Стойка