Справа № 140/13600/25
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13600/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Кушнір С.В.,

представника позивача Нагурного Є.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Володимирський ВДВС у Володимирському районі, відповідач) про зобов`язання оформити відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, подання про повернення коштів виконавчого збору у розмірі 24246,00 грн на користь ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконанні Нововолинського міського ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), правонаступником якого є відповідач, перебувало ВП 61242102 з примусового виконання виконавчого листа №165/2201/16-ц від 13.03.2019 Нововолинського міського суду про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «УКРСИББАНК» нарахованих за кредитним договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.10.2007 в сумі 12618 швейцарських франків 72 сантима заборгованості та 2256,08 грн пені.

Державним виконавцем у ВП .10.2021 винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 31657,70 грн.

22.10.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67225123 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору. Позивачем було добровільно сплачено виконавчий збір у зв`язку з чим 05.11.2021 виконавцем винесено постанову про закінчення ВП №67225123.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 18.01.2022 у справі №165/2201/16-ц визнано виданий у ній виконавчий лист від 13.03.2019 таким, що не підлягає виконанню.

Позивач вказує на те, що зв`язку з наявністю ухвали суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у ВП 61242102 та відповідно до ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», сплачений ним виконавчий збір підлягає поверненню. З цих підстав позов просив задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами Глави 11 Розділу 2 Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ КАС України, судове засідання призначено на 10:00 год. 03.12.2025. 03.12.2025 в справі оголошено перерву до 14:00 год 08.12.2025.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №1568/5 від 03.06.2025 Володимирський ВДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виведено зі складу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та введено до складу Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

У поданому суду відзиві на позов відповідач позовні вимоги з посиланням на норми чинного законодавства заперечив та зазначив, що поданий позивачем позов спрямований на ухилення від сплати виконавчого збору. Враховуючи вищезазначене просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

У судове засідання, призначене на 14:00 08.12.2025 представник відповідача не прибув, подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням державного виконавця у відпустці.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Ухвалою суду в задоволені клопотання відповідача про відкладення розгляду справи було відмовлено.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що на виконанні Нововолинського міського ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), правонаступником якого є відповідач, перебувало ВП 61242102 з примусового виконання виконавчого листа №165/2201/16-ц від 13.03.2010 Нововолинського міського суду про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «УКРСИББАНК» нарахованих за кредитним договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.10.2007 в сумі 12618 швейцарських франків 72 сантима заборгованості та 2256,08 грн пені.

Державним виконавцем у ВП .10.2021 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.43).

Також 20.10.2021 у ВП 61242102 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 31657,70 грн (а.с.44).

22.10.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67225123 з примусового виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у ВП № 61242102 (а.с.45).

Позивачем було добровільно сплачено виконавчий збір (а.с.6), у зв`язку з чим 05.11.2021 виконавцем винесено постанову про закінчення ВП №67225123 відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.7, 46).

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 18.01.2022 у справі №165/2201/16-ц визнано виданий у ній виконавчий лист від 13.03.2019 таким, що не підлягає виконанню (а.с.8).

Представником позивача направлено державному виконавцю заяву про повернення сплаченого виконавчого збору.

Відповідач листом від 05.09.2025 №141757/23.1-21 повідомив представника позивача про те, що будь-яких рішень суду про визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню або скасування рішення щодо ОСОБА_1 до них надходило (а.с.9-11).

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За приписами частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

З наведених законодавчих норм вбачається, що виконавець зобов`язаний вчинити виконавчі дії у спосіб, передбачений виконавчим документом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частинами 1, 2 статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Як вбачається із частини 5 статті 27 Закону нею визначено перелік умов за яких виконавчий збір не стягується.

Згідно частини 5 статті 37 вказаного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Пунктом 9 частини 5 статті 39 Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 затверджено «Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» (далі Порядок №787), яким визначено повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Пунктами 3, 5 Порядку №787 визначено, що повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення платіжних інструкцій для здійснення внутрішніх операцій.

Повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Преамбулою Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів визначено, що цей Закон визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Статтею 1 даного закону визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів встановлено, що діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності;3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження;9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Закон України Про виконавче провадження є спеціальним нормативним актом, яким врегульовано питання примусового виконання рішень та порядок вчинення виконавчих дій,

Зокрема з ч. 1 ст. 1 даного Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вказаним Законом та Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів визначено порядок примусового виконання рішень, органи які його здійснюють та визначено основні принципи яких повинні дотримуватись посадові особи, що здійснюють примусове виконання рішень.

На примусовому виконанні у відповідача перебувало ВП№67225123 з примусового виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у ВП № 61242102.

05.11.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення ВП№67225123 відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з добровільною його сплатою позивачем).

Як вже зазначалося вище, вчинення виконавчих дій виконавцем чітко регламентовано спеціальним законом і вони не можуть виходити за межі встановлених законодавством норм.

Частиною 7 статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Тобто, вказаною нормою визначено умови коли виконавчий збір не стягується, а стягнутий збір підлягає поверненню.

Для застосування ч. 7 ст. 27 Закону мають бути дотримані певні умови, а саме: скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Обов`язковою умовою не стягнення виконавчого збору, його повернення є винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 5 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження.

Суд зазначає, що державним виконавцем у ВП .10.2021 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII і повторно виконавчий документ до виконання не пред`являвся.

Виконавче провадження №67225123 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 18.01.2022 у справі №165/2201/16-ц визнано, виданий у ній, виконавчий лист від 13.03.2019 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «УКРСИББАНК» нарахованих за кредитним договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.10.2007 в сумі 12618 швейцарських франків 72 сантима заборгованості та 2256,08 грн пені таким, що не підлягає виконанню.

Однак, враховуючи вищевказані норми законодавства, наявність даного судового рішення не є підставою для повернення ОСОБА_1 сплаченого ним виконавчого збору.

Постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, яка підлягала виконанню у встановленому Законом порядку, вона є чинною та ніким не скасованою, а виконавче провадження по ній закінчено у зв`язку із фактичною сплатою.

У ОСОБА_1 на момент закінчення ВП№67225123 було відсутнє судове рішення, яким скасовано постанову про стягнення виконавчого збору або визнано її такою, що не підлягає виконанню.

Крім того, суд звертає увагу на те, що нормами ст. 39 вищевказаного Закону визначено вичерпний перелік підстав, за яких державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, лише за наявності підстав, визначених даними статтею, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим для повернення сплаченого виконавчого збору відповідно до ч.7 ст.27 названого Закону, виконавче провадження має бути закінчено на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону № 1404-VIII, чого в даному випадку немає. При цьому, виконавчі провадження і по стягненню коштів, і по стягненню виконавчого збору були повернуті та закінчені з інших підстав.

Визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа у справі №165/2201/16-ц, не є підставою для про повернення сплаченого позивачем виконавчого збору на підставі ч.7 ст.27 Закону, позаяк відсутні для цього визначені законодавством умови, а наявність вказаного судового рішенням за цих обставин, не є таким, яке тягне за собою застосування даної норми.

Тому, виходячи із вищевказаних норм чинного законодавства, у відповідача відсутні законодавчо визначені підстави для повернення сплаченого позивачем у ВП№67225123 виконавчого збору на підставі ухвали суду від 18.01.2022 та внесення відповідного подання про їх повернення до органів казначейства.

Проаналізувавши вищенаведене суд вважає, що в даному випадку відповідач відмовивши за наслідками розгляду заяви позивача про внесення відповідного подання про повернення ОСОБА_1 сплаченого ним виконавчого збору у ВП№67225123 діяв із дотриманням вимог ст.ст. 1, 3, 5, 26, 27, 39, 40 Закону України Про виконавче провадження та ст. ст. 1, 4 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, Порядку №787 та ним не було допущено протиправної бездіяльності.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 243 ч.3, 246, 271, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя Р.С. Денисюк

Повний текст судового рішення складено 10.12.2025