Справа № 160/11350/24
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/11350/24

Головуючий суддя І інстанції Рянська В.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 в адміністративній справі №160/11350/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-0412-UA0078816 від 14.09.2023 на суму 1725.75 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0-0412-UA0078816 від 14.09.2023.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення було прийнято останнім обґрунтовано та у відповідності з приписами чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для його скасування. Вказано, що віднесення об`єктів нерухомості до гуртожитків зумовлене функціональним призначенням останніх, яке полягає у наданні місця для тимчасового проживання певним категоріям населення, які навчаються, виконують певну трудову функцію чи наділені відповідним статусом.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформаційна довідка № 377614774 від 08.05.2024) позивачу ОСОБА_1 з 09.03.2021 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомості: жиле приміщення (кімната в будівлі гуртожитку) загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

14.09.2023 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-0412-UA0078816, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, щодо вказаного вище житлового приміщення у розмірі 1725,75 грн за податковий період 2022 рік.

ОСОБА_1 оскаржила зазначене податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку. Рішенням Державної податкової служби України № 9404/6/99-00-06-01-03-06 від 03.04.2024 залишено скаргу ОСОБА_1 без розгляду. У рішенні зазначено, що податкове повідомлення-рішення № 0-0412-UA0078816 від 14.09.2023 отримано платником особисто 30.11.2023. Скаргу подано засобами поштового зв`язку 12.03.2024, тобто з пропуском строку для її подання.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0-0412-UA0078816 від 14.09.2023 є протиправним та підлягає скасуванню. Вказано, що відповідачем не зазначено і не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що належна позивачеві на праві приватної власності кімната АДРЕСА_2 , використовується не для тимчасового проживання визначених законодавством осіб, які можуть використовувати гуртожитки для проживання. Наявність у вказаної будівлі статусу гуртожитку відповідач не заперечує.

Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно п.п. 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, будівель і споруд, які не є об`єктом оподаткування.

Так, відповідно до п.п. «г» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України гуртожитки не є об`єктом оподаткування.

Відповідно до п.п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток),- на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення були висновки відповідача щодо наявності у позивача у власності кімнати в будівлі гуртожитку загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м.

В свою чергу, на переконання позивача, наведена кімната в силу приписів п.п. «г» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування.

Так, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до п.п. «г» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України гуртожитки не є об`єктом оподаткування.

Статтею 127 Житлового кодексу України встановлено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, який був чинним станом на час виникнення спірних правовідносин та скасований 01.01.2024, гуртожитки віднесено до підрозділу 11 Будівлі житлові групи 113 Гуртожитки класу 1130 Гуртожитки. Вказаний клас включає житлові будинки для колективного проживання, включаючи будинки для людей похилого віку та осіб з інвалідністю, студентів, дітей та інших соціальних груп, наприклад, будинки для біженців, гуртожитки для робітників та службовців, гуртожитки для студентів та учнів навчальних закладів, сирітські будинки, притулки для бездомних та т. ін.). Клас 1130 складається з підкласів 1130.1 Гуртожитки для робітників та службовців , 1130.2 Гуртожитки для студентів вищих навчальних закладів, 1130.3 Гуртожитки для учнів навчальних закладів, 1130.4 Будинки-інтернати для людей похилого віку та осіб з інвалідністю, 1130.5 Будинки дитини та сирітські будинки, 1130.6 Будинки для біженців, притулки для бездомних, 1130.9 Будинки для колективного проживання інші.

Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2020 року (справа №420/5693/18) виснував, що невключення окремого виду нерухомості до об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, пов`язане із встановленням законодавцем прив`язки до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю, та/або виду цієї нерухомості, її стану, місця розташування, а також специфікою діяльності, в якій використовується такий об`єкт нерухомості.

Зокрема, невключення гуртожитків до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зумовлене саме видом таких об`єктів нерухомого майна. Віднесення об`єктів нерухомості до гуртожитків зумовлене функціональним призначенням останніх, яке полягає у наданні місця для тимчасового проживання певним категоріям населення, які навчаються, виконують певну трудову функцію чи наділені відповідним статусом. Звільнення гуртожитків від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, слід пов`язувати не тільки з наявністю у такої будівлі статусу гуртожитку, а й з дійсним використанням такої нерухомості для тимчасового проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших визначених законодавством осіб, які можуть використовувати гуртожитки для проживання.

Наявність у такої житлової нерухомості статусу гуртожитку може бути підтверджена відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими документами, що випливає із змісту підпунктів 266.3.2, 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України, а також документами, що підтверджують реєстрацію такого об`єкта нерухомості як гуртожитку відповідно до вимог статті 127 Житлового кодексу Української РСР.

Водночас, доведення обставин того, що відповідний об`єкт нерухомості має статус гуртожитку, в тому числі, для цілей звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, покладається саме на платника податків - власника такої нерухомості шляхом надання доказів, що підтверджують такі обставини.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 06.07.2023 року по справі №440/8875/21, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як видно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформаційна довідка № 377614774 від 08.05.2024) позивачу ОСОБА_1 з 09.03.2021 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомості: жиле приміщення (кімната в будівлі гуртожитку) загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, оскільки позивачу належить на праві власності саме жиле приміщення - кімната в гуртожитку, а не будівля гуртожитку або кімната, що використовується для тимчасового проживання певних категорій громадян і, доказів зворотнього не надано, то відповідно підстави для застосування приписів п. «г» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення відсутні.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 в адміністративній справі №160/11350/24 скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва