Справа № 160/8859/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення заяви

10 грудня 2025 рокуСправа №160/8859/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника заявника Дзіся Андрія Романовича про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

04.04.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 04.04.2024 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019, 2020, 2021 роки з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 з 30.01.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно до ст.40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за попереднім перерахунком пенсії за віком, тобто за 2019, 2020, 2021 роки.

За наслідками розгляду означеної позовної заяви, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019, 2020, 2021 роки з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 з 30.01.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно до ст.40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за попереднім перерахунком пенсії за віком, тобто за 2019, 2020, 2021 роки.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

Означене судове рішення набрало законної сили 11.07.2024 року.

За реплікацією Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що 19.07.2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №160/8859/24 створено два (2) виконавчих листа в частині: 1) зобов`язанння Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 з 30.01.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно до ст.40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за попереднім перерахунком пенсії за віком, тобто за 2019, 2020, 2021 роки; 2) стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) документально підтверджених судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

24.07.2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом на адресу адвоката Дзісь Андрія Романовича направлено два (2) оригінала виконавчих листів та копію судового рішення від 10.06.2024 року з відміткою про набрання законної сили.

30.07.2024 року представником адвоката Дзісь А.Р. Клімовою отримано два (2) оригінала виконавчих листів та копію судового рішення від 10.06.2024 року з відміткою про набрання законної сили, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

18.11.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні заяви представника заявника адвоката Дзісь Андрія Романовича про встановлення судового контролю відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 08.11.2024 року через систему "Електронний суд" подано апеляційну скаргу, за наслідками розгляду якої, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 року по справі №160/8859/24. Повернуто Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській () з Державного бюджету України сплачену згідно платіжної інструкції №6768 від 11.11.2024 року суму судового збору за подання апеляційної скарги в адміністративній справі №160/8859/24 в розмірі 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривень 44 копійок.

11.02.2025 року справа №160/8859/24 надійшла до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду із суду апеляційної інстанції.

02.10.2025 року від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з огляду на приписи п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» до канцелярії суду надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження (ВП №76852932) від 23.09.2025 року з примусового виконання виконавчого листа №160/8859/24 виданого 24.07.2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 з 30.01.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно до ст.40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за попереднім перерахунком пенсії за віком, тобто за 2019, 2020, 2021 роки. До означеної постанови від 23.09.2025 року долучено оригінал виконавчого листа №160/8859/24 виданого 24.07.2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом в частині зобов`язувального характеру, на якому міститься відмітка та підпис головного державного виконавця Хоменка Д.Ю. « 23.09.2025, п. 9 ст. 39 ЗУ «ПВП»».

05.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 04.12.2025 року через систему Електронний суд заява представника заявника Дзіся Андрія Романовича в порядку ст. 383 КАС України, в якій представник заявника просить суд:

постановити окрему ухвалу:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у невиконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 року у справі № 160/8859/24;

2. Винести окрему ухвалу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 з 30.01.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно до ст.40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за попереднім перерахунком пенсії за віком, тобто за 2019, 2020, 2021 роки.

Аргументи означеної заяви зводяться до наступного. 10.06.2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 160/8859/24, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 з 30.01.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно до ст.40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за попереднім перерахунком пенсії за віком, тобто за 2019, 2020, 2021 роки. У рішенні судом зроблено наступну правову позицію: «Згідно матеріалів справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 15.12.1993 року отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На думку суду, відповідач помилкового тлумачить ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яка передбачає, що визначена частиною другою статті 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовуються лише у випадку переведення з одного виду пенсії на інший або призначення пенсії вперше. Однак, таких обмежень не містить, як ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так і в цілому Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, слід дійти висновку про те, що ОСОБА_1 з 30.01.2024 року має право перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно до ст. 40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за перерахунком пенсії за віком, тобто за 2019, 2020, 2021 роки». На виконання означеного рішення пенсія позивача мала з урахуванням доплати за понаднормовий стаж становити 4959,79 грн. (10 846,37 х 0,97953 х 0,45167= 4798,69 загальний розмір пенсії + 161,10 (доплата за понаднормовий стаж) = 4959,79 грн. Втім Головне управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно ухиляється від виконання даного рішення, як наслідок розмір пенсія позивача станом на сьогодні обраховується із застосуванням показника середньої заробітної плати за три попередні роки (за 2014 2016 роки) у розмірі 3764,40 грн. Представником позивача неодноразово було подано запити до Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо стану розгляду виконавчого провадження, за наслідком чого було повідомлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження АСВП №76852932 по виконанню вимог виконавчого листа № 160/8859/24 виданий 24.07.2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом. У відповідності до вимог ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 ЗУ «Про виконавче провадження», за заявою стягувача, 21.01.2025 року, державним виконавцем відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Втім, станом на дати розгляду запитів, щодо стану розгляду виконавчого провадження на адресу відділу примусового виконання рішень офіційних повідомлень від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не надходило. Постановою від 26.03.2025 року на боржника накладено штраф у розмірі 5100 грн. з наданням повторного 10-денного строку для виконання. Копія постанови про накладення штрафу із супровідним листом № 7887 від 26.03.2025 року направлена на адреси сторін виконавчого провадження поштовим зв`язком. Державним виконавцем 25.04.2025 року, за невиконання рішення суду без поважних причин, в порядку встановленому ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі у сумі 10 200,00 грн., копія зазначеної постанови, згідно з супровідним листом 25.04.2025 року за вих. № 13424 направлена на адресу боржника. Листом від 01.12.2025 року начальник відділу примусового виконання рішень повідомив, що державним виконавцем відділу 13.06.2025 року в порядку статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» за вих. № 17605 на адресу боржника за направлено вимогу, якою зобов`язано боржника виконати вимоги виконавчого документа, про що надати відповідь на адресу відділу. Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» та в порядку ст. 382 КК України 13.06.2025 року за вих. № 17604 направлено до Головного управління національної поліції Дніпропетровської області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області в особі його уповноважених посадових осіб. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено, рішення без участі боржника виконати неможливо, тому керуючись вимогами п. 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає завершенню. Керуючись вимогами п. 11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 23.09.2024 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, копії якої з оригіналом виконавчого листа направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та сторонам виконавчого провадження поштовим зв`язком за вих. № 27259. Станом на 04.12.2025 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 240/28958/23 залишається не виконаним. Тому, позивач і звертається із заявою в порядку ст. 383 КАС України.

За відомостями з витягу протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.12.2025 року зазначена вище заяву вирішено розподілити та передати судді Пруднику С.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача в порядку ст. 383 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення в процесуальному законодавстві України. Так, стаття 14 КАС України передбачає, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 372 КАС України визначено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

Слід зазначити, що рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Згідно із частиною четвертою статті 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Таким законом в Україні є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Частина перша статті 373 КАС України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.12.2021 у справі № 9901/235/20 сформовано висновок про те, що звернення позивача до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, коли заявник не використав можливості виконання рішення суду на підставі Закону України «Про виконавче провадження», є передчасним.

Процесуальне законодавство визначає види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (статтею 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (статті 383 КАС України).

Наведені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Згідно із статтею 382 КАС України судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення; не передбачає такої можливості і положення статті 383 КАС України.

Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до КАС України або звернутись із відповідною заявою в порядку судового контролю за виконанням рішення суду. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

За приписами частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною другою статті 383 КАС України у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

У постанові від 08.11.2024 року у справі № 340/222/20 Верховний Суд зауважив, що вказаний перелік не містить виключень та не передбачає альтернативних вимог до заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в порядку статті 383 КАС України.

Частинами четвертою та п`ятою статті 383 КАС України установлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За усталеною судовою практикою звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви в порядку статті 383 КАС України, оскільки повноваження щодо вчинення дій з примусового виконання рішення суду, зокрема і щодо перевірки його виконання, належать насамперед до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку наведеної статті є винятковим заходом, до якого позивач може вдатися, коли вичерпає всі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду (постанови Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №805/1458/17-а, від 27.06.2019 у справі №807/220/18; аналогічний підхід застосовано в ухвалах Верховного Суду від 05.07.2021 у справі №260/636/19, від 18.12.2020 у справі № 200/5793/20-а).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 09.12.2021 у справі № 9901/235/20 зазначено, що визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 КАС України, зокрема, надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою.

Указана стаття (383 КАС України) передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.

Вказане свідчить про те, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.

Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення.

Так, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень його виконати. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

У зазначеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.12.2021 у справі № 9901/235/20 вказано, що зважаючи на відсутність такої інформації (про хід виконавчого провадження), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення заяви відповідно до абзацу 2 частини п`ятої 5 статті 383 КАС України.

Водночас Велика Палата Верховного Суду не погодилася з доводами про те, що суд першої інстанції обмежив право на доступ до правосуддя, оскільки рішення суду першої інстанції про повернення заяви зумовлене не відсутністю бажання суду з якихось причин не розглядати подану заяву, а недотриманням автором заяви обов`язкових вимог частини 2 статті 383 КАС України щодо надання інформації про хід виконавчого провадження.

До того ж, у постанові від 30.10.2025 року у справі №420/2827/22, Верховний Суд дійшов наступного висновку:

« 29. Суди вказали, що з поданих позивачем документів неможливо встановити, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, тобто неможливо встановити дотримання, встановленого частиною четвертою статті 383 КАС України десятиденного строку для звернення із заявою про контроль за виконанням судового рішення.

30. Проте позивач в касаційній скарзі зазначає, що ним 21.04.2025 до ГУПФУ в Одеській області подано заяву про виплату інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період із 23.07.2022 по 22.04.2025 та щомісячної доплати, передбаченої Постановою № 713, котрі було проігноровані. Також 25.04.2025 аналогічну заяву було подано позивачем до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області, котра була проігнорована.

30. З документів, наявних в підсистемі Електронний Суд, вбачається, що позивач звертався на електронну пошту ГУПФУ в Одеській області та відділу державної виконавчої служби із заявами від 21.04.2025 та 25.04.2025.

31. Вказаним обставинам судами не надано оцінки, а тому висновок про пропущення позивачем десятиденного строку звернення до суду є передчасним».

Аналізуючи подану до суду заяву представником заявника Дзісем Андрієм Романовичем не надається можливим встановити, чи дотримано позивачем десятиденний строк з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Так, у поданій заяві представник заявника вказує, що листом від 01.12.2025 року начальник відділу примусового виконання рішень повідомив, що державним виконавцем відділу 13.06.2025 року в порядку статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» за вих. № 17605 на адресу боржника за направлено вимогу, якою зобов`язано боржника виконати вимоги виконавчого документа, про що надати відповідь на адресу відділу. Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» та в порядку ст. 382 КК України 13.06.2025 року за вих. № 17604 направлено до Головного управління національної поліції Дніпропетровської області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області в особі його уповноважених посадових осіб. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено, рішення без участі боржника виконати неможливо, тому керуючись вимогами п. 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає завершенню. Керуючись вимогами п. 11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 23.09.2024 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, копії якої з оригіналом виконавчого листа направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та сторонам виконавчого провадження поштовим зв`язком за вих. № 27259.

Проте, чи дійсно саме з 01.12.2025 року позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду, представник заявника не зазначає.

Згідно з частиною третьою статті 166 КАС України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадку, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 167 КАС України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: підстави заяви (клопотання, заперечення). До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Таким чином, якщо заява подана на стадії виконання, у тому числі заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду суд оцінює її відповідність встановленим вимогам, зокрема наявність підстав заяви. Відсутність зазначених елементів може бути підставою для залишення заяви без руху або її повернення.

На відміну від позовних заяв чи апеляційних скарг, для яких КАС України передбачає можливість залишення без руху у разі недотримання вимог щодо форми та змісту (статті 169, 298 КАС України), стаття 383 не містить прямої вказівки на застосування такого механізму до заяв, поданих у її порядку.

Суд звертає увагу на те, що частина п`ята статті 383 КАС України є імперативною нормою, яка передбачає безумовні наслідки у вигляді повернення заяви у разі невідповідності заяви вимогам зазначеним у цій статті, без попереднього залишення такої заяви без руху.

У постанові від 08.11.2024 року у справі № 340/222/20 Верховний Суд також дійшов висновку, що ураховуючи положення частини п`ятої статті 383 КАС України судом не може бути прийнято іншого, альтернативного рішення ніж повернення заяви.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статті 8 Конституції України та статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

"Суд уже констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів" (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі "Дія-97" проти України (Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями).

Тобто, встановлені процесуальним кодексом вимоги щодо змісту та форми заяви обов`язкові до виконання усіма учасниками процесу та їх дотримання перевіряється судом.

Суд зазначає, що виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми, змісту і строку подання заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду покладається на особу, яка має намір її подати, а тому така повинна вчиняти усі необхідні для цього дії.

Водночас суд зазначає, що позивач не позбавлений процесуального права повторно звернутися до суду із належним чином оформленою заявою відповідно до вимог статті 383 КАС України.

Аналогічну за своїм змістом правову позицію займає Верховний суд у поставові від 24.04.2025 року у справі № 340/5977/22.

Як встановлено судом, представником заявника Дзісем Андрієм Романовичем у заяві не зазначено відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання, інформацію коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Відтак, з огляду на викладене, заява представника заявника Дзіся Андрія Романовича про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду не відповідає критеріям, визначеним в п. 6, п. 7 ч. 2 та ч. 4 ст. 383 КАС України, а тому підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст.ст.248, 256, 383 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника заявника Дзіся Андрія Романовича про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду повернути заявнику.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник