Справа № 140/11223/25
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/11223/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Затурцівської сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до виконавчого комітету Затурцівської сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень від 28.08.2025 №72 Про скасування рішення виконавчого комітету №71 від 15.07.2025 р., від 28.08.2025 №80 Про відмову громадянину ОСОБА_1 у постановці на квартирний облік; зобов`язання виконавчого комітету Затурцівської сільської ради прийняти нове рішення про постановку на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, ОСОБА_1 , як учасника бойових дій та особи з інвалідністю внаслідок війни.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 як учасник бойових дій та особа з інвалідністю внаслідок війни 03.07.2025 звернувся до Затурцівської сільської ради із заявою про взяття його на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

15.07.2025 виконавчим комітетом Затурцівської сільської ради було прийнято рішення №71 Про взяття на квартирний облік особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 , яке, за твердженням позивача, не було оприлюднене відповідно до вимог законодавства.

28.08.2025 виконавчий комітет прийняв рішення №72, яким скасував попереднє рішення №71, а також прийняв рішення №80, яким позивачу відмовлено у постановці на квартирний облік. Позивач вважає ці рішення протиправними та такими, що порушують його права як учасника бойових дій та особи з інвалідністю внаслідок війни.

Позивач зазначає, що право на житло, гарантоване статтею 47 Конституції України, а також спеціальні пільги та гарантії, передбачені статтями 12, 13 та 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 №3551-XII, надають йому право на першочергове та позачергове забезпечення житлом. Він також посилається на статті 8, 9 та 10 Закону України Про адміністративну процедуру, вважаючи, що при прийнятті рішень №72 та №80 орган місцевого самоврядування порушив принципи відкритості, мотивованості та офіційності розгляду справи, не врахувавши його статусу учасника бойових дій та особи з інвалідністю.

Позивач стверджує, що надав усі необхідні документи, передбачені пунктами 13 та 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470 (далі Правила №470), і що наявність фактичного місця проживання поза територією громади не є підставою для відмови, оскільки стаття 33 Конституції України гарантує свободу пересування та вибору місця проживання.

На підставі наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач не визнає позовних вимог та зазначає, що рішення №71 від 15.07.2025 було ухвалене помилково, оскільки позивач не відповідає критеріям осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Відповідач посилається на пункт 13.1 Правил №470, відповідно до якого до таких осіб належать громадяни, забезпечені житловою площею нижче встановленого рівня. За даними відповідача, позивач та його дружина фактично проживають у квартирі загальною площею 62,1 мІ, яка перебуває у власності дружини, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідач зазначає, що згідно зі статтею 379 Цивільного кодексу України та статтею 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника житла мають рівне право користування житлом, а тому позивач забезпечений житловою площею у розмірі 31,05 мІ на одну особу, що перевищує встановлені норми статті 47 Житлового кодексу України.

Крім того, відповідач посилається на статті 19 та 47 Конституції України, статтю 24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, згідно з якими рішення органів місцевого самоврядування мають прийматися в межах повноважень та на підставі закону, а орган має право переглядати свої рішення у разі виявлення помилки або неповної інформації. На думку відповідача, позивач не повідомив повну інформацію про забезпеченість житлом, що дало підстави для скасування рішення №71 та ухвалення рішення №80 про відмову у постановці на квартирний облік.

З врахуванням вищезазначеного просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 .

Позивач зареєстрований з 24.01.2013 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями витягу з Реєстру територіальної громади від 18.09.2025 №2025/013720838 та паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Локачинським РС УДМС України у Волинській області 24.01.2013.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.07.2025 щодо взяття на квартирний облік як особи з інвалідністю внаслідок війни виконавчий комітет Затурцівської сільської ради прийняв рішення №71 від 15.07.2025 Про взяття на квартирний облік особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 .

Як слідує із цього рішення, взято на квартирний облік виконавчого комітету Затурцівської сільської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , як особу з інвалідністю внаслідок війни, та включено його до списку осіб, які користуються правом позачергового забезпечення житловою площею. Також цим рішенням включено ОСОБА_1 , як особу з інвалідністю II групи внаслідок війни, учасника бойових дій у квартирну чергу осіб, що користуються правом першочергового забезпечення житловою площею.

Суд не надає правову оцінку обставинам опублікування цього рішення відповідно до визначеного порядку, оскільки таке рішення не оскаржується позивачем та не є предметом спору.

28 серпня 2025 року виконавчий комітет Затурцівської сільської ради прийняв рішення №72 Про скасування рішення виконавчого комітету №71 від 15.07.2025 р., яким вирішив скасувати рішення виконавчого комітету №71 від 15 липня 2025 року Про взяття на квартирний облік особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 .

Також 28 серпня 2025 року виконавчий комітет Затурцівської сільської ради прийняв рішення №80 Про відмову громадянину ОСОБА_1 у постановці на квартирний облік.

Відповідно до цього рішення, під час розгляду заяви громадянина ОСОБА_1 від 03.07.2025 №43/05-42 про постановку на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов та доданих документів, аналізу фактичних обставин справи, їх детальної правової оцінки з урахуванням наявного нормативного регулювання та додатково отриманих відомостей встановлено наступне:

- згідно заяви ОСОБА_1 він та його сім`я фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заявник має статус учасника бойових дій та особи з інвалідністю внаслідок війни. Зареєстрований разом із батьками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Житлова площа будинку становить 28 кв. м., кількість житлових кімнат в будинку - 4. Фактична кількість проживаючих зі слів заявника - 2 особи (його батько та мати, дані про яких не було надано заявником);

- дружина заявника, ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Житлова площа становить 38,2 кв. м. (загальна площа квартири 62,1 кв. м.), кількості проживаючих за цією адресою надано не було.

При розгляді вказаної заяви було взято до уваги копії наданих документів та відомостей, отриманих з офіційних джерел.

Заявлена вимога громадянина ОСОБА_1 стосовно його постановки на квартирний облік не відповідає вимогам, зазначеним у пунктах 13.1, 15 Правил обліку громадян.

Враховуючи зазначене, керуючись статтями 38, 40, 59, 73 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, Законом України Про адміністративну процедуру, відповідно до статей 15, 36, 38, 39, 46 Житлового кодексу України, пунктів 13, 15, 18, 46 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, виконавчий комітет сільської ради вирішив відмовити ОСОБА_1 у постановці на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Позивач, не погоджуючись із оскаржуваними рішеннями відповідача, звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Частиною першою статті 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) визначено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

У відповідності до статті 46 ЖК України поза чергою жиле приміщення надається, зкрема, особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями поза черговиків.

Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Відповідно до статті 31 ЖК України визначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Статтею 36 ЖК України передбачено, що облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради.

Як визначено частиною першою статті 39 ЖК України, громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов:

за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті;

за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншого громадського об`єднання і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради.

Загальні підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов визначені статтею 34 ЖК України, відповідно до положень якої потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності 6) які проживають у гуртожитках.

Згідно зі статтею 47 ЖК України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ) особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Пунктом 14 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ встановлено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Отже, чинним законодавством врегульовано порядок надання житла особам, які потребують поліпшення житлових умов, а також особам, які мають переваги в одержанні жилих приміщень перед іншими категоріями громадян.

Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 №470 затверджено Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.

Відповідно до пункту 13 Правил №470 на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом із радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках;

7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати);

8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 та осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 10-14 частини другої статті 7, та членів їх сімей, а також членів сімей загиблих, визначених абзацами четвертим-восьмим, чотирнадцятим, шістнадцятим-двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Тими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються також громадяни, які проживають у комунальних чи невпорядкованих стосовно умов даного населеного пункту квартирах: особи, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни; члени сімей загиблих (померлих) ветеранів війни та члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України; Герої Радянського Союзу, Герої Соціалістичної Праці, особи, нагороджені орденами Слави, Трудової Слави, За службу Батьківщині у Збройних Силах СРСР усіх трьох ступенів; учасники бойових дій та учасники війни; працівники, які тривалий час сумлінно пропрацювали на одному підприємстві, в установі, організації. (пункт 14 Правил №470).

Відповідно до пункту 15 Правил №470 на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Зазначені вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і мають реєстрацію місця проживання у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків, а також осіб, зазначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил). Громадяни, які користуються правом першочергового і позачергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.

Згідно із пунктом 18 Правил №470, заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян (у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 8 цих Правил, - за місцем перебування внутрішньо переміщеної особи на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб) та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу або іншому громадському об`єднанню (організації) за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім`ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.

До заяви додаються:

довідки про реєстрацію місця проживання особи на кожного члена сім`ї, видані виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, сільським головою (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації), за формою, встановленою в додатку 13 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. №207 (207-2016-п);

довідки про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчому комітеті сільської, селищної, міської ради).

Громадяни, які беруться на облік на пільгових підставах або користуються правом першочергового чи позачергового одержання жилих приміщень, зазначають про це у заяві і подають відповідні документи. Членами сімей осіб, визначених в абзаці четвертому пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (3551-12), та особами з інвалідністю I-II групи, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у Революції Гідності, визначеними пунктом 10 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, які є внутрішньо переміщеними особами, крім документів, зазначених у цьому пункті, додатково надається копія довідки, видана органом соціального захисту населення, в якому зазначена категорія осіб перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, про наявність цих осіб або членів їх сім`ї у:

1) переліку осіб, які під час участі в масових акціях громадського протесту отримали тілесні ушкодження (тяжкі, середньої тяжкості, легкі), затвердженому наказом МОЗ;

2) списку осіб, смерть яких пов`язана з участю в масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р., затвердженому Мінсоцполітики.

Пунктом 19 Правил №470 передбачено, що попередній розгляд заяв про взяття на квартирний облік у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів провадиться громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті, а на підприємстві, в установі, організації - комісією по житлово-побутовій роботі профспілкового комітету. Вказані комісії перевіряють житлові умови громадян і про результати перевірки складають акт. Заяви і матеріали перевірки житлових умов громадян розглядаються на засіданні відповідної комісії, яка вносить свої пропозиції виконавчому комітетові місцевої Ради або адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і профспілковому комітетові. На засідання комісії при необхідності запрошується заявник.

Відповідно до пункту 20 Правил №470 громадяни беруться на квартирний облік:

за місцем проживання - рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів;

за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу.

Рішення щодо взяття на квартирний облік повинно бути винесене у місячний строк з дня подання громадянином необхідних документів.

Якщо на розгляд виконавчого комітету місцевої Ради або адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і профспілкового комітету буде внесено пропозицію про відмову у взятті на облік, на засідання вказаних органів запрошується заявник.

За приписами пункту 21 Правил №470 у рішенні виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або у спільному рішенні адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і профспілкового комітету, які розглядали заяви громадян, вказуються дата взяття на облік, склад сім`ї, підстава для взяття на облік, вид черговості надання жилих приміщень (загальна черга, в першу чергу), а при відмові у взятті на облік - підстава відмови.

Рішення про взяття громадян на квартирний облік за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

Про прийняте рішення виконавчий комітет місцевої Ради, адміністрація підприємства, установи, організації направляють заявникові письмову відповідь з повідомленням відповідно дати взяття на облік, виду і номера черги або підстави відмови у задоволенні заяви.

Як визначено у пункті 22 Правил №470, громадяни вважаються взятими на квартирний облік: у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів - з дня винесення рішення виконавчого комітету, за місцем роботи - з дня винесення спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом місцевої Ради.

При одночасному розгляді заяв кількох осіб їх черговість на одержання жилих приміщень визначається за датою подання ними заяви з необхідними документами. Якщо в один день подали заяви кілька осіб, їх черговість на одержання жилих приміщень визначається при прийнятті рішення з урахуванням житлових умов, стану здоров`я, трудової та громадської діяльності.

Пунктом 25 Правил №470 встановлено, що виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, підприємства, установи, організації щороку в період з 1 жовтня по 31 грудня проводять перереєстрацію громадян, які перебувають на квартирному обліку, в ході якої перевіряються їх облікові дані. Виявлені зміни вносяться в облікові справи громадян і книгу обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. Зміни з питань, що належать до компетенції виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів, адміністрації підприємства, установи, організації (органу громадської організації) і профспілкового комітету, провадяться після прийняття рішень цими органами. Про внесені зміни заінтересованим особам направляється письмове повідомлення.

Громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у пункті 26 Правил №470, відповідно до якого громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках:

1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;

2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;

3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, пунктом 29 цих Правил та іншими актами законодавства Української РСР;

4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;

5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік;

6) скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи;

7) одноразового отримання від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

У відповідності до пункту 27 Правил №470 громадяни виключаються із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили вказане право.

Пункт 28 Правил №470 визначає порядок зняття з квартирного обліку, відповідно до якого зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (включення до вказаного списку).

При розгляді цих питань на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи.

Про зняття з обліку (виключення із списку) громадяни у 15-денний строк повідомляються у письмовій формі з указанням підстав зняття з обліку (виключення із списку).

Отже, чинними нормативно-правовими нормами встановлено як порядок взяття громадян на квартирний облік, які потребують поліпшення житлових умов, так і зняття з такого квартирного обліку.

У спірному випадку відповідач спочатку прийняв рішення №71 від 15.07.2025 Про взяття на квартирний облік особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 , яким взяв позивача на квартирний облік як особи з інвалідністю внаслідок війни, та включив його до списку осіб, які користуються правом позачергового забезпечення житловою площею. Водночас цим рішенням виконавчий комітет сільської ради включив ОСОБА_1 , як особу з інвалідністю II групи внаслідок війни, учасника бойових дій у квартирну чергу осіб, що користуються правом першочергового забезпечення житловою площею.

В подальшому, 28.08.2025 виконавчий комітет Затурцівської сільської ради прийняв рішення №72 Про скасування рішення виконавчого комітету №71 від 15.07.2025 р., яким вирішив скасувати рішення виконавчого комітету №71 від 15.07.2025 Про взяття на квартирний облік особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 .

Одночасно, 28.08.2025 виконавчий комітет Затурцівської сільської ради прийняв рішення №80 Про відмову громадянину ОСОБА_1 у постановці на квартирний облік.

Тобто, позивач, як особа з інвалідністю внаслідок війни, певний період (до моменту скасування рішення №71 від 15.07.2025) перебував на квартирному обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов.

На думку суду, приймаючи рішення №72 від 28.08.2025 про скасування рішення №71 від 15.07.2025, відповідач допустив порушення принципів адміністративної процедури, оскільки не врахував вимог Правил №470, якими, крім іншого, врегульовано порядок зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Відповідно до підпункту 2 пункту а частини першої статті 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закону №280/97-ВР), до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності або яке отримано в оренду, користування (у тому числі комунальними підприємствами, установами, організаціями); вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Стаття 52 Закону №280/97-ВР визначає повноваження виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради (ч. 1 ст. 52 Закону №280/97-ВР).

Виконавчий комітет ради:

1) попередньо розглядає та схвалює проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, прогноз місцевого бюджету, проект місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради;

2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників;

3) має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб (ч. 2 ст. 52 Закону Закону №280/97-ВР).

Відповідно до частини 6 статті 59 Закону №280/97-ВР виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Частиною 9 статті 59 Закону №280/97-ВР визначено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Водночас, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону №280/97-ВР).

З урахуванням вимог частини 11 статті 59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації. Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України Про доступ до публічної інформації, крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Адміністративні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування приймаються, набирають чинності, виконуються, припиняють дію та оскаржуються відповідно до вимог, встановлених Законом України Про адміністративну процедуру з урахуванням передбачених законом особливостей адміністративного провадження для окремих категорій адміністративних справ (у разі визначення законом таких особливостей). Рішення ради, яке є адміністративним актом, приймається з урахуванням вимог частин п`ятої і восьмої статті 46 цього Закону.

Аналіз наведених положень Закону України Про місцеве самоврядування в Україні дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Водночас, у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення й у статті 74 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема:

а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується;

б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Натомість ключовим питанням у контексті можливості скасування органом місцевого самоврядування свого владного управлінського рішення, є визначення того, яким за своєю правовою природою є відповідний акт: нормативним чи ненормативним.

Слід зазначити, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2013 у справі № 21-64а13 та 25.05.2016 у справі № 21-5459а15.

У пункті 18 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Пунктом 19 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Визначальною особливістю нормативного акта є його спрямованість на врегулювання відносин множинної кількості суб`єктів відповідних правовідносин - двох чи більше учасників певного виду відносин. Тобто об`єктом правового регулювання є встановлення загальних правил поведінки між декількома суб`єктами, що беруть на себе права чи обов`язки, що призводить до виникнення, зміни чи припинення відповідних правовідносин. Адресата юридичних приписів нормативного акта неможливо чітко ідентифікувати, оскільки ним потенційно може бути кожна особа, що зацікавлена у реалізації свого суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу.

Тим часом ненормативні акти мають своїм предметом вплив на чітко визначеного суб`єкта права, якому надаються певні права або на якого покладається певні обов`язки. І об`єктом правового регулювання тут виступає потреба закріплення певної суб`єктивної волі щодо конкретної особи, що зумовлює виникнення певних змін у правовому статусі цієї особи. Тож адресат юридичних приписів ненормативного акта завжди чітко визначений, і залежно від обставин, ініціатором його видання може бути як адресат, так і видавник відповідного акта.

Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Затурцівської сільської ради №71 від 15.07.2025 Про взяття на квартирний облік особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 чітко визначено суб`єкта права - ОСОБА_1 .

Тобто співвідношення між нормативними актами та ненормативними визначається, зважаючи на мету їхнього видання: ненормативний акт є актом реалізації норм права, який видається тільки задля розв`язання певної ситуації за індивідуально-визначених обставин та умов, тоді як нормативні акти містять приписи права, що стосуються прав та інтересів невизначеного кола суб`єктів, і яке реалізуються без темпоральних обмежень.

Рішенням виконавчого комітету Затурцівської сільської ради №71 від 15.07.2025 ОСОБА_1 , як особу з інвалідністю внаслідок війни, включено до списку осіб, які користуються правом позачергового забезпечення житловою площею, а також включено, як учасника бойових дій, у квартирну чергу осіб, що користуються правом першочергового забезпечення житловою площею.

Відповідно, рішення виконавчого комітету Затурцівської сільської ради №71 від 15.07.2025 є ненормативним правовим актам.

Водночас виконавчий комітет Затурцівської сільської ради своїм рішенням №72 від 28.08.2025 Про скасування рішення виконавчого комітету №71 від 15.07.2025 р. вирішив скасувати попереднє рішення №71 від 15.07.2025 Про взяття на квартирний облік особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 , не зазначивши жодних підстав для його прийняття, що є порушенням, зокрема, вимог Закону України Про адміністративну процедуру.

Адміністративний орган здійснює адміністративне провадження виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України від 17.02.2022 № 2073-ІХ Про адміністративну процедуру та іншими законами України, а також на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно із частиною 1 статті 1 Закону України Про адміністративну процедуру від 17.02.2022 № 2073-ІХ (далі - Закон № 2073-ІХ) цей Закон регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 2073-ІХ адміністративне провадження - сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта.

Згідно із ст. 36 Закону №2073-IX адміністративне провадження відповідно до цього Закону розпочинається:

1) за заявою особи щодо забезпечення реалізації її права, свободи чи законного інтересу або виконання нею визначеного законом обов`язку, у тому числі щодо отримання адміністративної послуги;

2) за ініціативою адміністративного органу, у тому числі у порядку здійснення ним інспекційного (контрольного, наглядового) повноваження.

Адміністративний орган зобов`язаний у порядку, встановленому законом, забезпечувати реалізацію права особи на доступ до інформації, що пов`язана з прийняттям та виконанням адміністративного акта стосовно неї. Учасник адміністративного провадження має право знати про початок адміністративного провадження та про своє право на участь у такому провадженні, а також право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи (стаття 12 Закону №2073-IX).

Стаття 17 Закону №2073-ІХ передбачає, що особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи.

Адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків.

Особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи.

Відповідно до ст. 63 Закону №2073-IX учасник адміністративного провадження має право бути заслуханим адміністративним органом до прийняття рішення у справі, якщо таке рішення може негативно вплинути на його право, свободу чи законний інтерес, крім випадків, передбачених цим Законом.

Право учасника адміністративного провадження бути заслуханим реалізується ним шляхом подання до адміністративного органу своїх пояснень та/або заперечень у спосіб, передбачений цим Законом для подання заяви.

Стаття 8 Закону № 2073-ІХ містить вимогу щодо обгрунтованості прийнятих адміністративних актів.

Так, відповідно до приписів цієї статті Закону № 2073-ІХ, адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи.

Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи.

Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.

Якщо адміністративний орган змінює оцінку та висновки в однакових чи подібних справах, він зобов`язаний надати належне обґрунтування такої зміни.

Приймаючи рішення №72 від 28.08.2025 Про скасування рішення виконавчого комітету №71 від 15.07.2025 р., відповідач фактично прийняв рішення про зняття позивача з квартирного обліку, порушивши процедуру для його прийняття, яка визначена у пункті 28 Правил №470.

Суд не заперечує повноваження органу місцевого самоврядування переглядати власне рішення, однак у спосіб та у випадках, які визначені відповідними нормативно-правовими актами, а також з дотриманням відповідної процедури, а не шляхом довільного скасування поперднього рішення.

Як зазначалося судом вище, відповідно до вимог пункту 28 Правил №470, при розгляді цих питань на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи. Про зняття з обліку (виключення із списку) громадяни у 15-денний строк повідомляються у письмовій формі з указанням підстав зняття з обліку (виключення із списку).

Відповідач не надав суду доказів повідомлення позивача про розгляд питання, яке може негативно вплинути на його право перебування на квартирному обліку як особи з інвалідністю внаслідок війни, що потребує поліпшення житлових умов.

Правила №470 не містять порядку скасування рішення про взяття на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Натомість, такі Правила №470 містять порядок та випадки зняття з квартирного обліку, а також виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, що визначено у пунктах 26, 27 цих Правил.

Відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, порушив порядок зняття позивача з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, статей 8, 9, 10 Закону України Про адміністративну процедуру, статті 19 Конституції України, адміністративні рішення мають бути законними, обґрунтованими та мотивованими, із вичерпним зазначенням фактичних і правових підстав.

Суд встановив, що рішення відповідача №72 від 28.08.2025 не містить мотивів, які обґрунтовують помилковість взяття позивача на квартирний облік. Також рішення не містить жодного посилання на конкретні фактичні обставини чи норми матеріального права, які б стали підставою для його прийняття. Така відсутність обгрунтування свідчить про недотримання відповідачем процедури прийняття рішення, що є самостійною та достатньою підставою для його скасування в судовому порядку.

Крім того, відповідач не провів належну перевірку відсутності у позивача права на взяття на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Формальне посилання у рішенні №80 від 28.08.2025 на наявність у власності дружини позивача квартири, без відображення кількості та складу проживаючих в них осіб, що впливає на рівень забезпечення позивача житловою площею, не може бути належним чином обгрунтованою відмовою у постановці на квартирний облік.

Відтак, рішення виконавчого комітету Затурцівської сільської ради від 28.08.2025 №72 Про скасування рішення виконавчого комітету №71 від 15.07.2025 р. є протиправним, оскільки прийняте з порушенням вимог статті 8 Закону України Про адміністративну процедуру та Правил №470 внаслідок його необґрунтованості та у зв`язку із фактичним зняттям позивача з квартирного обліку та виключенням із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, без дотримання відповідної процедури. Як наслідок, підлягає скасуванню рішення відповідача від 28.08.2025 №80 Про відмову громадянину ОСОБА_1 у постановці на квартирний облік, оскільки суд відновив право позивача перебування на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов шляхом скасування рішення органу місцевого самоврядування від 28.08.2025 №72.

У спірному випадку скасування рішень відповідача від 28.08.2025 №72, №80 усуває причини, що перешкоджали перебуванню позивача на квартирному обліку.

Після скасування зазначених рішень відновлюється дія рішення від 15.07.2025 №71, тому необхідності у додатковому зобов`язанні відповідача прийняти нове рішення про постановку на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, немає.

Отже, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 137, 139, 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Затурцівської сільської ради від 28 серпня 2025 року №72 Про скасування рішення виконавчого комітету №71 від 15.07.2025 р., від 28 серпня 2025 року №80 Про відмову громадянину ОСОБА_1 у постановці на квартирний облік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: виконавчий комітет Затурцівської сільської ради (45523, Волинська область, Володимирський район, село Затурці, вулиця Липинського, будинок 66; ідентифікаційний код 44627132).

Суддя Н. В. Стецик