Справа № 160/20501/25
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.07.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Екокультура Укр» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 10.04.2025 року №UA100320/2025/000264, винесену Київською митницею.
06.08.2025 року Київською митницею до Дніпропетровського окружного адміністративного суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову та зазначає, що відповідно до статті 197 Митного кодексу України, статті 4 Закону України від 02.03.1995 № 86/95-ВР «Про пестициди і агрохімікати» митні органи здійснюють відповідні митні формальності, необхідні для випуску товару у вільний обіг на підставі дозвільних документів або відомостей про включення товару до відповідного реєстру, отриманих від центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, про що декларантом вносяться відомості до графи 44 митної декларації. 10.04.2025 по МД оформлено картку відмови №UA100320/2025/000264, в якій митним органом чітко зазначено, що подання нової митної декларації за наявності в графі 44 відомостей про державну реєстрацію пестицидів і агрохімікатів, яка здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, або поміщення товару в інший митний режим, передбачений статтею 70 Митного кодексу України.
07.08.2025 року до суду позивачем надано відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
Так, судом встановлено, що 02.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Екокультура Укр» (покупець) та RUSSELL IPM LTD, Велика Британія (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 0212/24.
Пунктом 1 контракту передбачено, що постачальник (Виробник) зобов`язується поставити Покупцю пастки для механічного вилову та моніторингу шкідників у теплицях; феромонні приманки, що діють як статевий атрактант для вилову та моніторингу шкідників у теплицях та інші товари для інтегрованої боротьби зі шкідниками, кількома партіями відповідно до його наявності, починаючи з дати підписання контракту.
Згідно пункту 2 контракту специфікація товару, найменування, кількість, ціна партії товару та транспортні витрати, що підлягають оплаті покупцем, вказуються в рахунку-фактурі (інвойсі) до кожної поставки.
Відповідно до розділу ІІ контракту товар поставляється Покупцеві на умовах EX WORKS - Deeside, United Kingdom відповідно до Інкотермс (2020), якщо інше не сказано в інвойсах. Вартість упаковки включена у вартість товару.
На виконання умов зовнішньоекономічного контракту на поставку продукції від 02.12.2024 року було здійснено поставку товарів.
У митній декларації задекларовано товар: ««Феромонні аттрактанти, не застосовуються у ветеринарії, тваринництві, не відносяться до пестицидів та агрохімікатів, не є хімічним засобом захисту рослин, не в аерозольній упаковці, використовуються для приманювання шкідників», Торговельна марка: RUSSEL, Країна виробництва: Велика Британія, Виробник: RUSSELL IPM LTD.
19.03.2025 року головним державним інспектором ВМО №1 митного поста «Столичний» на ім`я начальника митного поста «Столичний» Київської митниці з метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД, та для перевірки наявності в товарі токсичних речовин, їх сполук або суміші, речовин хімічного чи біологічного походження, враховуючи додані форми контролю СУР 905-3 складено службову записку за № 28-10-01/28-10-01/9515.
20.03.2025 року відповідачем здійснено відбір проб для проведення лабораторних досліджень з метою встановлення характеристик, визначених для класифікації товару згідно УКТ ЗЕД, що підтверджується актом про взяття проб (зразків) товарів.
Результати обраних зразків для вибіркової перевірки хімічного складу продуктів, заявленого у наданих паспортах безпеки (наведений у табл. №М 1,2 п.л. 11.3 Висновку), узгоджуються з інформацією щодо продуктів відповідних найменувань.
Визначення кількісного вмісту виявлених сполук у складі наданих на дослідження зразків товарів не видається можливим через відсутність відповідних методик аналізу складу продуктів та стандартних зразків необхідних речовин.
Незгода позивача з прийнятою карткою відмови у митному оформленні товару, зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті спору, суд враховує наступне.
За визначенням, наведеним у пунктах 23, 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, митне оформлення це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно з частиною 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно частини 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Відповідно до частини 3 статті 248 Митного кодексу України, для виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення, яка згідно з цим Кодексом в автоматичному режимі здійснює: 1) отримання митних декларацій та їх реєстрацію; 2) визначення переліку митних формальностей, обов`язкових для виконання за митною декларацією, залежно від типу митної декларації, митного режиму, особливостей, засобів і способів переміщення товарів через митний кордон України та з урахуванням результатів аналізу ризиків; 3) визначення необхідності участі посадової особи митного органу у виконанні митних формальностей за митною декларацією; 4) призначення посадової особи митного органу для виконання митних формальностей за митною декларацією; 5) надання декларанту інформації про стан обробки митної декларації, перелік митних формальностей, визначених обов`язковими для виконання за такою декларацією, та посадову особу митного органу, призначену для їх виконання (у разі її призначення).
Згідно з частиною 4 статті 248 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо автоматизованою системою митного оформлення або посадовою особою митного органу за результатами застосування системи управління ризиками не визначено необхідності участі у виконанні митних формальностей щодо товарів і транспортних засобів комерційного призначення посадової особи митного органу, такі митні формальності виконуються автоматизованою системою митного оформлення в автоматичному режимі.
Інформація про виконання митних формальностей автоматизованою системою митного оформлення в автоматичному режимі в установленому порядку вноситься до єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів України та передається декларанту або уповноваженій ним особі.
Згідно з частиною 1 статті 257 Митного кодексу України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до частини 1 статті 320 Митного кодексу України, форми та обсяги митного контролю обираються посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; автоматизованою системою управління ризиками.
Згідно з частинами 1-4 статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Формато-логічний контроль - це автоматизована перевірка правильності заповнення даних митних декларацій та повернення результатів перевірки; перевірка митних декларацій та інших документів на достовірність та законність; здійснення статистичного, валютного контролю, контролю нарахованих митних платежів, контролю правильності застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Контроль співставлення - це автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, інших електронних документах, пов`язаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.
Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань митної справи.
Статтею 361 Митного кодексу України визначено, що управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань митної справи.
Митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.
Відповідно до статті 362 Митного кодексу України, аналіз ризику - це систематичне використання митними органами наявної у них інформації для визначення обставин та умов виникнення ризиків, їх ідентифікації і оцінки ймовірних наслідків недотримання вимог законодавства України з питань митної справи.
До об`єктів аналізу ризику належать: 1) характеристики товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України; 2) характер зовнішньоекономічної операції; 3) характеристика суб`єктів, що беруть участь у зовнішньоекономічній операції.
Таким чином, необхідність перевірки документів та відомостей, які подаються декларантом під час митного оформлення товарів виникає, у тому числі, за результатами застосування митними органами системи управління ризиками.
Відповідно до частин 1-5 статті 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.
Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.
На вимогу посадової особи митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.
У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари.
Для цілей класифікації товарів під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо
Згідно з частиною 7 статті 69 Митного кодексу України рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням митного органу щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення відповідно до глави 4 цього Кодексу.
В той же час, контроль правильності класифікації товарів - перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.
Згідно з частиною 1 статті 356 Митного кодексу України передбачено, що взяття проб (зразків) товарів здійснюється посадовими особами митного органу в рамках процедур митного контролю та митного оформлення, а також під час прийняття рішень щодо зобов`язуючої інформації з метою встановлення характеристик, визначальних для: 1) класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД; 2) перевірки задекларованої митної вартості товарів; 3) встановлення країни походження товарів; 4) встановлення належності товарів до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, сильнодіючих чи отруйних речовин; 5) встановлення належності товарів до предметів, що мають художню, історичну чи археологічну цінність; 6) встановлення належності товарів до таких, що виготовлені з використанням об`єктів права інтелектуальної власності, що охороняються відповідно до закону.
Відповідно до частини 2 статті 356 Митного кодексу України взяття проб (зразків) товарів проводиться уповноваженими посадовими особами митного органу на підставі вмотивованого письмового рішення керівника цього митного органу або його заступника.
Тобто, наведеними нормами Митного кодексу України чітко регламентовано, що взяття зразків (проб) товарів, які знаходяться під митним оформленням, відбувається виключно на підставі відповідного вмотивованого письмового рішення.
Водночас матеріали справи не містять вмотивованого письмового рішення керівника митного органу або його заступника про проведення процедури взяття проб (зразків) товарів під час відбирання проб.
Більше того, Верховний Суд неодноразово вирішував питання щодо форми передбаченого частиною 2 статті 356 Митного кодексу України рішення керівника митного органу або його заступника про відібрання проб (зразків) товару.
Так, зокрема, але не виключно, у постановах від 25.03.2024 року у справі №260/585/22, від 28.07.2021 року у справі №815/3903/17, від 28.05.2020 року у справі №818/1205/16), Верховний Суд вказав, що передбачене частиною 2 статті 356 Митного кодексу України письмове вмотивоване рішення не може бути прийняте у формі резолюції керівника на службовій записці інспектора митного органу.
Отже обов`язок щодо доведення правомірності спірного рішення (картки відмови в прийнятті митної декларації) покладено на митний орган як на суб`єкта владних повноважень.
Натомість, відповідач не довів наявності законних підстав для відібрання проб (зразків) товару, а відтак і законності оскаржуваного рішення - картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
При цьому, картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.
Відповідно до статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Щодо доведеності наявності у складі товару, заявленого позивачем до митного оформлення, пестицидів, суд встановив та зазначає наступне.
Так, позивачем до митного органу та до суду було надано паспорти безпеки, видані на кожне найменування товару заводом виробником.
Відповідачем не було досліджено та надано оцінку таким паспортам безпеки, та не встановлено в їх складі наявності пестицидів чи інших токсичних речовин.
Між іншим, виробником товару надано лист-декларації від 19.03.2025 року в якому повідомлено, що продукція поставлена на адресу ТОВ «Екокультура Укр» за замовленням №6588/6738 не містить пестицидів.
Також, експертом, за результатами дослідження та аналізу документів виробника: технічних даних, паспортів безпеки, сертифікатів аналізу, листа декларації встановлено, що зазначені у висновку клейкі пастки та феромонні приманки, які призначені для виявлення та моніторингу цільових видів комах не містять пестицидів та не класифікуються як небезпечні, не призначені для боротьби або врегулювання розвитку шкідливих організмів (комах).
Встановлено, що діючі речовини зазначених товарів відсутні: в Переліку шкідливих речовин, наведеному у Таблиці 3 Додатку 6 Регламенту (ЄС) від 16.12.2008 року №1272/2008 Європейського Парламенту і Ради про класифікацію, маркування та упаковку речовин і сумішей, зі змінами і доповненнями; серед шкідливих речовин, зокрема тих, що належать до категорії «Пестициди», згадуваних у Регламенті (ЄС) від 04.07.2012 року №649/2012 Європейського Парламенту і Ради щодо експорту та імпорту небезпечних хімічних речовин (перероблена редакція) зі змінами і доповненнями.
Надані позивачем документи узгоджуються між собою, не містять протирічь і у сукупності дають змогу ідентифікувати заявлений до митного оформлення товар за його складом та відсутністю в такому пестицидів. Відповідачем, в свою чергу, не доведено належними доказами наявність пестицидів у складі товару. Наданий висновок СЛЕД від 09.04.2025 року також не містить чіткого зазначення належності товару до пестицидів.
Враховуючи зазначене та встановлені судом обстави справи, суд приходить до висновку про недоведеність наявності у складі товару заявленого позивачем до митного оформлення за митною декларацією від 18.03.2025 року пестицидів.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення шляхом визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 10.04.2025 року №UA100320/2025/000264.
Відповідачем надані заперечення щодо витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено, що сума, заявлена до відшкодування є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг..
Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13 березня 2025 року у справі 275/150/22, в якій зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконаних робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
Згідно частин 1, 3 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судом встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано: договір про надання правової допомоги від 20.05.2025 року №20/05/25, додаткову угоду від 20.05.2025 року №1; акт наданих послуг від 11.08.2025 року; рахунок-фактуру № 23/07/25/2 від 23.07.2025 року; платіжну інструкцію №442 від 23.07.2025 року.
З договору про надання правової допомоги від 20.05.2025 року №20/05/25 вбачається, що його укладено між Адвокатським бюро «Олени Кононенко», в особі керуючого партнера Кононенко Олени Сергіївни (надалі - бюро), з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екокультура Укр», в особі директора Плужнікової Оксани Вадимівни (надалі - клієнт).
Згідно з пунктом 3.1. договору розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що зокрема підготовка та подача позову до суду 1 інстанції та інших процесуальних документів (відповіді на відзив, тощо) становить 50 000,00 грн.
Оплата за послуги здійснена згідно рахунку-фактури № 23/07/25/2 від 23.07.2025 року та платіжної інструкції №442 від 23.07.2025 року на суму 50 000,00 грн.
Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.10.2021 у справі №160/7922/20 та додаткових постановах від 05.09.2019 у справі №826/841/17, від 18.08.2021 у справі №300/3178/20 та від 08.02.2022 у справі №160/6762/21, від 03.12.2023 у справі № 420/329/21.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21. Цей правовий висновок є релевантним до обставин цієї справи, оскільки стосується правового застосування норми права, яка є ідентичною ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того чи їх фактично сплачено, чи вони тільки підлягають сплаті, що підтверджується послідовною практикою Касаційного адміністративного суду (наприклад, постанова від 16.02.2023 року по справі №520/562/19).
Суд зазначає, що витрати є пов`язаними з розглядом справи (в додатковій угоді та в акті наданих послуг наявні посилання на предмет оскарження в цій справі). При цьому суд зазначає, що погоджено саме складання позовної заяви, факт виконання робіт підтверджується і наявністю позовної заяви; розмір витрат є частково обґрунтованим та пропорційним до предмета позову. Ступінь значення справи для позивача і публічний інтерес до справи жодним чином не обґрунтовані та матеріалами справи не підтверджуються; відповідні обставини відсутні та не впливають на розподіл судових витрат в цій справі.
Проаналізувавши докази в підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, враховуючи надані відповідачем заперечення щодо витрат на професійну правничу допомогу, критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд вважає розмір витрат на оплату послуг адвоката у даній адміністративній справі є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони.
Відтак, витрати на правничу допомогу понесені позивачем підлягають відшкодуванню в розмірі 5 000 грн.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову в загальному розмірі 2422,40 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією №407 від 01.07.2025 року.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2422,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 139, 205, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України суд
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 10.04.2025 року №UA100320/2025/000264.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екокультура Укр» за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екокультура Укр» за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці суму понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська