Справа № 380/4847/25
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 рокусправа № 380/4847/25
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області , місцезнаходження: 88000, м. Ужгород, площа Народна, 4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення №71 від 03.12.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (Відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, надання житлових субсидій та пільг) про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , яким відмовлено у переведенні із пенсії за віком на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723 XII у зв`язку з відсутністю законних підстав;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області () зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723 ХІІ, Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII стаж роботи ОСОБА_1 на посадах спеціалістів в апараті органів Держфінінспекції та її територіальних органів, та посадах спеціалістів у органах податкової служби (інспекції, адміністрації), а також інших державних органів за період з 17.09.1973 по 23.09.1999; з 01.02.2000 по 25.06.2002; з 18.04.2003 по 30.04.2004 і з 09.10.2007 по 15.01.2008; та з 05.02.2019 по 31.01.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком відповідно до пункту 12 Розділу ХI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723 та призначити вказану пенсію з 25.11.2024 - на підставі поданої заяви, зареєстрованої за №11284 та доданими до неї документами в тому числі і Довідками, виданими ГУ ДПС у Львівській області 25.11.2024 №117-13-01-10-21; №118-13-01-10-21.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржене рішщення є протиправним, оскільки призначено пенсію по інвалідності, яка неодноразово продовжувалась. Згодом позивача перевела на пенсію за віком. Служба позивача в органах Держфінінспекції в сукупності становить понад 30 років. Отже для позивача зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".

03.04.2024 від представника третьої особи надійшли пояснення на позовну заяву, у яких просить суд відмовити у позові повністю. Пояснення обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні, як отримувач пенсії за віком відповідно до ЗУ "Про державну службу" з 19.06.2002. Відповідно до заяви від 01.07.2002 її переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058. Відповідно до заяви від 14.12.2006 ОСОБА_1 переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу". Відповідно до заяви № 6946 від 18.12.2014 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 з 18.12.2014. Розмір пенсії за віком ОСОБА_1 12482,29грн., в тому числі: станом на 01.04.2025 становить 12155,83 грн. - розмір пенсії за віком (ст. 27) (24110,57*0,50417); 353,80 грн. - доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 20 років); 27,34 грн. - обмеження в індексації 01.03.2023. Пенсію обчислено з врахуванням страхового стажу 50 р. 05 міс. 08 дн., коефіцієнт стажу - 0,50417), середньомісячного заробітку для обчислення пенсії 24110,57 грн. за період роботи з 01.09.1994 по 31.08.1999 та за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 30.11.2014 (коефіцієнт заробітної плати 2,70485) із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, із застосуванням показника середньої заробітної плати, а саме 8913,83 грн.

11.04.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у позові повністю. Відзив обґрунтований тим, що ОСОБА_1 звернулася із заявою № 11284 від 25.11.2024 щодо переходу з пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу". Дана заява опрацьована за принципом єдиної черги завдань спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Рішенням від 03.12.2024 № 71 заявниці відмовлено в перерахунку пенсії. Позивач реалізувала своє право на призначення пенсії державного службовця задовго до набрання чинності Законом № 889-VIII, а тому, такий не відноситься до осіб, визначених пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VIII, яким надано право реалізувати своє право на призначення пенсії відповідно до норм Закону України "Про державну службу" № 3723-XII за певних умов після 01.05.2016.

04.09.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій просить суд позов задовольнити повністю. Відповідь обґрунтована тим, що відповідач цілком безпідставно стверджує, що позивач з 19.06.2002 отримувала пенсію за віком за ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ. Позивач тільки 25.06.2002 припинила державну службу і була звільнена з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності по ст. 38 КЗпП України. Тобто пенсію по інвалідності позивач одержував з 01.07.2002. Ще працюючи на посаді державної служби позивач отримував пенсію як інвалід третьої групи і тільки після отримання інвалідності другої групи загального захворювання довічно позивач звільнився з посади державної служби у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності.

15.10.2025 та 07.11.2025 від представника третьої особи надійшло клопотання про долучення доказів.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 17.03.2025 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 24.03.2025 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 02.10.2025 суд витребував від відповідача додаткові докази.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Відповідно до заяви від 14.12.2006 ОСОБА_1 переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу".

Відповідно до заяви № 6946 від 18.12.2014 позивачу переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 з 18.12.2014.

Розмір пенсії за віком ОСОБА_1 12482,29 грн., в тому числі: станом на 01.04.2025 становить 12155,83 грн. - розмір пенсії за віком (ст. 27) (24110,57*0,50417); 353,80 грн. - доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 20 років); 27,34 грн. - обмеження в індексації 01.03.2023. Пенсію обчислено з врахуванням страхового стажу 50 р. 05 міс. 08 дн., коефіцієнт стажу - 0,50417), середньомісячного заробітку для обчислення пенсії 24110,57грн за період роботи з 01.09.1994 по 31.08.1999 та за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 30.11.2014 (коефіцієнт заробітної плати 2,70485) із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, із застосуванням показника середньої заробітної плати, а саме 8913,83 грн.

ОСОБА_1 звернулася із заявою № 11284 від 25.11.2024 щодо переходу з пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу".

Така заява опрацьована за принципом єдиної черги завдань спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, рішенням від 03.12.2024 №71 заявниці відмовлено в перерахунку пенсії.

Вважаючи Рішення №71 від 03.12.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про відмову у перерахунку пенсії протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд керується такими мотивами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Закон України "Про державну службу" регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Таким чином, до 01.05.2016 право на пенсію державного службовця мали особи, які:

- досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

- мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII-01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Законом України "Про державну службу" № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до стаття 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Порядок призначення такої пенсії затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (далі - Порядок № 622), яка застосовується з 01.05.2016.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 622 згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VІІІ:

- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Загону та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 622, право на призначення пенсії згідно зі статтею 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають, зокрема жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд зазначає, що вказаний Порядок № 622 є чинним, не визнавався неконституційним та не скасовувався.

Отже, з огляду на викладене вище, право на призначення пенсії державного службовця в рамках дії Закону № 889-VІІІ мають особи, які не отримували пенсію відповідно до Закону № 3723-XII.

Зі змісту рішення відповідача №71 від 03.12.2024 про відмову в перерахунку пенсії, підставою для відмови у переведенні на інший вид пенсії є те, що згідно матеріалів електронної пенсійної справи заявника вбачається, що вже здійснювався перехід на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» з 14.12.2006 з відповідним окладом держслужбовця. Отже, згідно з оновленими довідками про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 25.11.2024 № 117-13-01-10-2021 та № 118-13-01-10-21, виданих Головним управлінням ДПС у Львівській області відсутнє право на перехід згідно Закону України «Про державну службу».

Суд встановив, що відповідно до заяви від 14.12.2006 ОСОБА_1 переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу".

Однак у подальшому позивача за її заявою переведено на інший вид пенсійного забезпечення.

Тому, оскільки позивач до набрання чинності Законом № 889-VIII призначалася пенсія відповідно до Закону № 3723-XII, права на повторне призначення пенсії відповідно до вказаного Закону позивач не має.

Висновки суду узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 523/9208/17.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що приписи пунктів 10-12 розділу XI Закону № 889-VІІІ на спірні у справі правовідносини не поширюються, оскільки позивач уже використав право на призначення пенсії за нормами статті 37 Закону № 3723-ХІІ, а перерахунку пенсії не існує.

З огляду на зазначене, оскаржене рішення є правомірним, оскільки у відповідача відсутні правові підстави для повторного призначення пенсії позивачу відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ.

Суд відхиляє позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 ХІІ, Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII стаж роботи ОСОБА_1 на посадах спеціалістів в апараті органів Держфінінспекції та її територіальних органів, та посадах спеціалістів у органах податкової служби (інспекції, адміністрації), а також інших державних органів за період з 17.09.1973 по 23.09.1999; з 01.02.2000 по 25.06.2002; з 18.04.2003 по 30.04.2004 і з 09.10.2007 по 15.01.2008; та з 05.02.2019 по 31.01.2020, оскільки оскаржене рішення прийняте у зв`язку з повторним призначенням пенсії, а не відсутністю стажу.

Отож, відсутні підстави для зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком відповідно до пункту 12 Розділу ХI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 та призначити вказану пенсію з 25.11.2024 - на підставі поданої заяви, зареєстрованої за №11284 та доданими до неї документами в тому числі і Довідками, виданими ГУ ДПС у Львівській області 25.11.2024 №117-13-01-10-21; №118-13-01-10-21.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у позові необхідно відмовити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою у позові повністю, судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович