Справа № 120/12690/25
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 листопада 2025 р. Справа № 120/12690/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни,

за участі секретаря судового засідання: Бугай Олени Валентинівни

представника позивача: Кучеренко Наталії Вікторівни

представника відповідача: Федоренко Анастасії Олегівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімпартнер"

до: Головного управління ДПС у м. Києві

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімпартнер" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що ГУ ДПС у м. Києві на підставі наказу від 01.04.2025 р. № 2426-п проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства, за результатами якої складено акт перевірки від 23.04.2025 №33526/Ж5/26-15-07- 02-06-01/35745692. За результатами проведеної перевірки уповноваженими особами ГУ ДПС у м. Києві зроблено ряд висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства. Відповідачем на підставі Акта перевірки від 23.04.2025 року були винесені податкові повідомлення-рішення від 02.06.2025, зокрема:

- №02 (форми «Р»), за яким ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» збільшено суму грошового зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 2 237 941,00 грн., у тому числі за основним платежем 1 790 353 грн., відображеного у декларації за лютий 2025 та за штрафною (фінансовою) санкцією 447 588,00 грн.;

- №02 (форми «ПН»), за яким ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» застосовано штраф у сумі 3 400,00 грн.;

- № 2 (форма «В4»), за яким ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації з ПДВ) за лютий 2025 на суму 460688,00 грн.

Позивач вважає вищевказані податкові повідомлення-рішення такими, що суперечать чинному податковому законодавству України, винесені без належних фактичних та правових підстав, а тому звернувся до суду з метою їх скасування.

Ухвалою від 16.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

01.10.2025 подано відзив на позову заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зокрема зазначає, що ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» (Покупець) уклало наступні договори поставки з ТОВ "НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА" (Постачальник): від 27.10.2017 № ДГ-АМС001404; від 16.12.2019 №ДГ-КАС002789; від 21.02.2020 №ДГ-КАС002804. Станом на 28.02.2025 року, за вказаними Договорами по бухгалтерському рахунку 631 обліковується дебіторська заборгованість у сумі 11 255 203,07 гривень. За період з 2018 по 2022 роки ТОВ "НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА" в рахунок погашення заборгованості було відвантажено готової продукції на суму близько 13 млн. грн., таким чином, станом на 28.02.2025 року залишок заборгованості складає 11 255 203,07 гривень. Окрім того, під час аналізу інформаційних баз ДПС та податкової звітності ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА», встановлено, що порушено провадження у справi про банкрутство (відповідно до Ухвали від 06.11.2024 відкрито провадження у справі №910/9235/24 про банкрутство ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА»).

Перевіркою встановлено що ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» не має власних ресурсів, виробничих потужностей, складських приміщень та персоналу зі спеціальними знаннями, при аналізі єдиного реєстру податкових накладних виявлено, що ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» придбавало реалізовані ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» товари у підприємств, що мають ознаки фіктивності та здійснювали імпорт товару з росії, а саме: ТОВ «ХІМ-ТРЕЙД» () та ТОВ «СТАТУС-ТРЕЙД» ().

Відтак, враховуючи викладене, у тому числі, відкриття провадження у справi про банкрутство по ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» та не подання ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» кредиторських вимог до боржника, водночас закінчення терміну позовної давності по дебіторській заборгованості, а також заборону на ввезення на митну територію України товарів, що походять з рф та відсутність таких товарів (Добрива) по ланцюгу придбання ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» на території України, що свідчать про неможливість ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» поставити відповідні товари на адресу ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» відповідні товари по яких виписані податкові накладні та включені до податкового кредиту підприємства, а отже дана заборгованість є безнадійною, а податок на додану вартість сплачений на користь ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» не пов`язаний з придбанням товарів та відповідно з господарською діяльністю.

Таким чином, ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» не донараховано податок на додану вартість на суму непогашеної безнадійної заборгованості, що призвело до заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість за січень 2024 року у сумі 2 251 041 (11 255 203* 20% = 2 251 041) гривень.

В порушення абзацу г) п.198.5. статті 198, п. 189.1. статті 189 Кодексу, підприємством ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» не нараховано податок на додану вартість на суму безнадійної заборгованості, що призвело до заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість за лютий 2025 року у сумі 2 251 041 гривень.

Щодо порушення реєстрації податкових накладних відповідач зазначає, що в ході проведення перевірки ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР», згідно даних які містяться в ІС «Податковий блок», ЄРПН та поданих Додатків 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» до ДПІ за основним місцем обліку, донараховано ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» податкові зобов`язання з ПДВ по безнадійній заборгованості. Таким чином, в порушення абзацу г) п. 198.5 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» не виписано та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкову накладну за лютий 2025 року у сумі 2 251 041 гривень.

За таких обставин відповідач вважає, що податкові повідомлення-рішення є правомірними та прийнятими в межах компетенції контролюючого органу та відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення даного позову.

Ухвалою від 02.10.2025 задоволено заяву представника відповідача та вирішено забезпечити його участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 06.10.2025 задоволено заяву представника позивача та вирішено забезпечити його участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

07.10.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема вказує, що ведення реальної господарської діяльності, в т.ч. з ТОВ «НФ ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» відбувалося в рамках правового поля, Товариство мало достатню матеріально-технічну базу та трудові ресурси. У своїй діяльності Товариство використовувало відповідні активи, звичайна господарська діяльність Товариства з оптової торгівлі хімічними продуктами реалізувалася шляхом отримання замовлень від клієнтів на поставку, їх консолідації, проведення перемовини з іншими оптовими постачальниками, і як Замовником отримання оптових цін від постачальників; укладання договорів купівлі-продажу (поставки) з Постачальниками. В подальшому - реалізація Замовникам товару, що вигідно для останніх по якості, ціні, асортименту, умовам та термінам доставки, строкам оплати. Товариство здійснює оптову торгову діяльність на принципі прямих поставок тобто без проміжного зберігання товарів на власних складах (наявність власних складів та працівників складського господарства не потрібна). Товариство своєчасно подає податкову та фінансову звітність, податкового боргу немає, діяльність Товариства має стабільний та регулярний характер.

Висновки перевіряючих щодо нереальності господарських операцій зроблені виключно лише на підставі баз даних ІС «Податковий Блок» та зазначено, що ТОВ «НФ ТРЕЙДИНГ Україна» та його контрагенти такі як, ТОВ «СТАТУС-ТРЕЙД», ТОВ «ХІМ-ТРЕЙД» не мають власних ресурсів, виробничих потужностей, складських приміщень та персоналу зі спеціальними знаннями, підприємства мають ознаки фіктивності, в т.ч. імпортували товари з росії тощо. Отже, це свідчить про неможливість ТОВ «НФ ТРЕЙДИНГ Україна» поставити відповідні товари на адресу ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР».

Позивач зауважує, що жодна наведена в Акті перевірки та відзиві податкова інформація не стосується ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР», а виключно має відношення чи до постачальників позивача, або ж до їх контрагентів.

ГУ ДПС у м. Києві в акті перевірки та відзиві зазначила, що контрагенти ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» та ТОВ «ЛІГУМА ПРОМ» нібито здійснювали операції з товарами, що мають російське походження, оскільки один з попередніх контрагентів у ланцюгу постачання (ТОВ «ХІМ-ТРЕЙД») імпортував добрива з російської федерації у період 20182022 років. На цій підставі контролюючим органом зроблено висновок про можливу реалізацію ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» товарів російського походження у 20222025 роках. Такі висновки контролюючого органу є помилковими, передчасними та юридично необґрунтованими.

Крім того, представник позивача зауважив, що строк позовної давності за Договорами поставки, укладеними у 2017 та 2019 роках не сплинув, оскільки впродовж цього періоду між позивачем та ТОВ «НФ ТРЕЙДИНГ Україна» укладалися додаткові угоди про продовження строку дії договорів, а також угода про зарахування зустрічних вимог та підписувався акт звірки взаємних розрахунків, що відповідно до вимог законодавства перериває перебіг строку позовної давності.

Ухвалою від 13.10.2025 закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 17.10.2025 задоволено заяву представника відповідача та вирішено забезпечити його участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Відповідно до довідки від 27.10.2025 справа (призначена на 27.10.2025 о 10:00 год) знята з розгляду у зв`зку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

Ухвалою суду від 12.11.2025, занесеною до протоколу судового засідання, оголошено перерву у судовому засіданні.

Ухвалою від 18.11.2025 задоволено заяву представника відповідача та вирішено забезпечити його участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Представник позивача під час судового розгляду справи підтримала позовні вимоги та надала суду пояснення, які відповідають змісту позовної заяви та відповіді на відзив, просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Своєю чергою, представник відповідача позовні вимоги заперечила, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрохімпартнер» (іентифікаційний код 35745692, місцезнаходження:23202, Вінницька область, Вінницький район, с. Гавришівка, Вінницька ТГ, вул. Августюка Олега, 27) зареєстровано як юридична особа 07.03.2008, що підтверджується виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основним видом діяльності за КВЕД зазначено 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами.

На підставі направлень від 08.04.2025 №10001/26-15-07-02-06, №10000/26-15-07-02-06 та наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2025 № 2426-п, виданого на підставі п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, п. п. 75.1.2 п.75.1 ст.75, п. п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «АГРОХІМПАРТНЕР» () щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2025 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 04.03.2025 № від`ємного значення з податку на додану вартість.

Відповідно до наказу ГУ ДПС у м. Києві від 14.04.2025 №2876-п термін проведення перевірки продовжено на 2 робочі дні.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 08.04.2025 по 14.05.2025 службовими особами відповідача здійснено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за лютий 2025 року, задекларованого у попередніх звітних періодах за грудень 2022 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2024 року, січень 2025 року.

За результатами перевірки складено акт від 23.04.2025 №33526/Ж5/26-15-07-02-06-01/35745692, відповідно до змісту якого товариством порушено:

- пп.16.1.15 п.16.1. ст.16; п.44.1, п.44.6 ст.44; п.85.2 ст.85; п.189.1 ст.189, абз. г) п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за лютий 2025 на суму 1 790 353 грн. та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду) періоду (рядок 21 декларації з ПДВ) за лютий 2025 на суму 460 688 грн.;

- абз. г) п.198.5 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого не здійснено реєстрацію податкових накладних за лютий 2025.

Крім того, посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві 23.04.2025 складено протоколи про адміністративне правопорушення відносно директора Товариства ОСОБА_1 та головного бухгалтера Корнюшиної Тетяни за порушення ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення порядку ведення податкового обліку).

Керуючись положеннями пункту 86.7 статті 86 ПК України товариством були подані заперечення на Акт перевірки.

Листом ГУ ДПС у м. Києві від 26.05.2025 №14863/ж12/26-15-07-02-06-07 позивача повідомлено, що за результатами розгляду заперечення на Акт перевірки вирішено висновки Акту від 23.04.2025 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» №33526/Ж5/26-15-07- 02-06-01/35745692 залишити без змін, заперечення без задоволення.

Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі Акту перевірки від 23.04.2025 прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.06.2025:

- №02 (форми «Р») про збільшення суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 2 237 941,00 грн., у тому числі за основним платежем 1 790 353 грн., відображеного у декларації за лютий 2025 та за штрафною (фінансовою) санкцією 447 588,00 грн.;

- №02 (форми «ПН») про застосування штрафу в розмірі 3 400,00 грн.;

- № 2 (форма «В4») яким встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації з ПДВ) за лютий 2025 на суму 460688,00 грн.

16.06.2025 не погоджуючись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано скаргу на податкові повідомлення-рішення (вхідний №1403/С/6 від 17.06.2025) з урахуванням доповнень до скарги від 29.07.2025.

Проте, рішенням Державної податкової служби України від 06.08.2025 №22699/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги, податкові повідомлення-рішення №02, №02, №2 від 02.06.2025 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення безпідставними та протиправними, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

При наданні оцінки спірних правовідносин та встановлених обставин справи, суд керується такими мотивами.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок врегульовано статтею 78 ПК України.

Згідно пп.78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень;

Відповідно до п. 78.4 - 78.8 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної позапланової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що на підставі направлень від 08.04.2025 №10001/26-15-07-02-06, №10000/26-15-07-02-06 та наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2025 № 2426-п, виданого на підставі п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, п. п. 75.1.2 п.75.1 ст.75, п. п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «АГРОХІМПАРТНЕР» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2025 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 04.03.2025 № від`ємного значення з податку на додану вартість.

Відповідно до наказу ГУ ДПС у м. Києві від 14.04.2025 №2876-п термін проведення перевірки продовжено на 2 робочі дні.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 08.04.2025 по 14.05.2025 контролюючим органом здійснено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за лютий 2025 року, задекларованого у попередніх звітних періодах за грудень 2022 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2024 року, січень 2025 року.

За результатами перевірки складено акт від 23.04.2025 №33526/Ж5/26-15-07-02-06-01/35745692, відповідно до змісту якого підприємством порушено:

- пп.16.1.15 п.16.1. ст.16; п.44.1, п.44.6 ст.44; п.85.2 ст.85; п.189.1 ст.189, абз. г) п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за лютий 2025 на суму 1 790 353 грн. та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду) періоду (рядок 21 декларації з ПДВ) за лютий 2025 на суму 460 688 грн.;

- абз. г) п.198.5 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого не здійснено реєстрацію податкових накладних за лютий 2025.

Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі Акта перевірки від 23.04.2025 прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 02.06.2025 №02, №02, № 2.

Відповідно до пп. 16.1.5, 16.1.15 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема: подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання;

забезпечувати надання посадовими (службовими) особами платника податку письмових пояснень на письмовий запит контролюючого органу з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документального підтвердження.

Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов`язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Статтею 2 Закону № 996-ХІV зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог пункту 2 статті 3 Закону № 996-ХІV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі, зокрема, назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Зі змісту наведених норм слідує, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. За своєю правовою суттю господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

При цьому, відповідно до п. 1.2, п. 1.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції.

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

За змістом пунктів 2.1, 2.3, 2.14, 2.15 цього Положення (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Таким чином єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом № 996-ХІV.

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів-первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи;

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У пункті 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Відповідно до п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Як вбачається з акта перевірки, за лютий 2025 року ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» задекларовано від`ємне значення по податку на додану вартість у сумі 460 688 грн.

За результатами перевірки достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21) встановлено її завищення на 460 688 грн, внаслідок завищення показника рядка 19 Декларації.

Перевіркою повноти нарахування сум податкових зобов`язань по сплаті ПДВ встановлено його заниження в сумі 1 790 353 грн.

Відповідно до висновків податкового органу, Товариством було порушено норми пп.16.1.15 п.16.1. ст.16; п.44.1, п.44.6 ст.44; п.85.2 ст.85; п.189.1 ст.189, абз. г) п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України через те, що ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» маючи поточну дебіторську заборгованість за Договорами №ДГ-АМС001404 від 27.10.2017, №ДГ-КАС002789 від 16.12.2019, яка виникла в результаті здійснення попередньої оплати за товар на користь ТОВ «НФ ТРЕЙДИНГ Україна», мало віднести її до безнадійної та нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ за правилами, визначеними п. 198.5 ПКУ, виходячи з вартості оплачених та не поставлених товарів/послуг (тобто виходячи з вартості їх придбання - п. 189.1 ПКУ). Крім того, враховуючи те, що ТОВ «НФ ТРЕЙДИНГ Україна» має відкрите провадження про визнання його банкрутом, а тому це є додатковим критерієм про віднесення заборгованості до безнадійної.

Так, судом встановлено, що за період з 27.10.2017 по 21.01.2020 ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» були укладені з ТОВ «НФ ТРЕЙДИНГ Україна» наступні договори поставки:

1. Договір поставки №ДГ- АМС001404 від 27.10.2017 1 специфікація, товар Селітра аміачна.

2. Договір поставки №ДГ-КАС002789 від 16.12.2019 3 специфікації, товар Добрива рідкі азотні.

3. Договір поставки №ДГ-КАС002804 від 21.01.2020 4 специфікації, товар Добрива рідкі азотні

Пунктом 5.6. Господарських договорів передбачено що Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє відповідно до 31.12.2017, до 30.11.2020, до 30.12.2020, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Крім того, до Договору № ДГ-АМС001404 від 27.10.2017 укладено додаткову угоду №27/12/18-1 від 27.12.2018, якою Сторони вносили зміни до п.5.6 Договору та виклали його у новій редакції, яка передбачала продовження строку дії Договору до 30.12.2020.

До Договору №ДГ-КАС002789 від 16.12.2019 укладено додаткові угоди №1 від 30.11.2020, №2 від 30.12.2021, якими Сторони вносили зміни до п.5.6 Договору та викладали його у новій редакції, яка передбачала продовження строку дії Договору до 31.12.2022.

Протягом 2021 року між ТОВ «НФ ТРЕЙДИНГ Україна» та ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» здійснювались зарахування зустрічних однорідних вимог по взаємовідносинах за Договорами № ДГ-АМС001404 від 27.10.2017 та №ДГ-КАС002804 від 21.01.2020, результатом яких було зменшення заборгованості ТОВ «НФ ТРЕЙДИНГ Україна» за Договором № ДГ-АМС001404 від 27.10.2017.

31.03.2022, Сторони дійшли згоди щодо укладання додаткової угоди №31/2 до Договору поставки № ДГ-АМС001404 від 27.10.2017 щодо внесення змін до специфікації від 27.10.2017 до Договору (в частині кількості товару та відповідно і загальної вартості).

Пунктом 3 зазначеної додаткової угоди передбачено у зв`язку із внесенням змін до Договору та зменшенням кількості Товару, що підлягає поставці, Постачальник зобов`язується повернути Покупцю суму попередньої оплати в розмірі 463 772,59 грн. (чотириста шістдесят три тисячі сімсот сімдесят дві грн.59 коп.), в т.ч. ПДВ 77 295,43 грн. на поточний рахунок Покупця.

31.03.2022 між ТОВ «НФ ТРЕЙДИНГ Україна» та ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог по взаємовідносинах за Договорами № ДГ-АМС001404 від 27.10.2017 та №ДГ-КАС002804 від 21.01.2020.

Після зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до п.3 цієї угоди - заборгованість ТОВ «НФ ТРЕЙДИНГ Україна» перед ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» за Додатковою угодою №31/2 від 31.03.2022 до Договору поставки № ДГ-АМС001404 від 27.10.2017, зменшена та становила 246 941,23 грн.

В подальшому, протягом 2024 року, на підтвердження стану розрахунків між сторонами, між ТОВ «НФ ТРЕЙДИНГ Україна» та ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» підписані Акти звірки від 01.01.2024 та 01.10.2024 відповідно, якими було підтверджено наявність заборгованості за Договором № ДГ-АМС001404 від 27.10.2017 та Договором №ДГ-КАС002789 від 16.12.2019 на загальну суму 11 255 203,07 грн.

Судом встановлено, що рух грошових коштів та товару (транзитного), відображено у бухгалтерському обліку на рахунках 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками» та 281 «Товари». Вартість товару в момент продажу списано на собівартість. Станом на 28.02.2025 за вищевказаними договорами по бухгалтерському рахунку 631 обліковується дебіторська заборгованість у сумі 11 255 203,07 грн.

Так, в ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» станом на 01.01.2018 внесло авансові платежі в сумі близько 24 млн.грн. в рахунок постачання мінеральних добрив в весняний сезон 2018 року. В зв`язку з технологічними проблемами виробництва мінеральних добрив, відвантаження готової продукції з березня 2018 року було призупинене. За період з 2018 по 2022 роки ТОВ "НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА" в рахунок погашення заборгованості було відвантажено готової продукції на суму близько 13 млн.грн., таким чином, станом на 28.02.2025 року залишок заборгованості складає 11 255 203,07 гривень.

Водночас, щодо ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» в інформаційних базах контролюючого органу наявна інформація, згідно з якою: перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві; стан 4 - порушено провадження у справi про банкрутство (відповідно до Ухвали від 06.11.2024 відкрито провадження у справі №910/9235/24 про банкрутство ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА»); основний вид діяльності за КВЕД 46.75 - Оптова торгівля хімічними продуктами.

Актом перевірки зафіксовано, що ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» не має власних ресурсів, виробничих потужностей, складських приміщень та персоналу зі спеціальними знаннями, при аналізі єдиного реєстру податкових накладних по ланцюгу постачання виявлено, що ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» придбавало реалізовані ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» ТМЦ у підприємств, ТОВ «ХІМ-ТРЕЙД» () та ТОВ «СТАТУС-ТРЕЙД» (, які здійснювали імпорт ТМЦ протягом 2018-2022 років з рф, що свідчить про неможливість ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» поставити відповідні ТМЦ на адресу ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР».

З огляду на викладене, а також враховуючи, що по ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» відкрито провадження у справі про банкрутство, при цьому ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» не заявляло кредиторських вимог до боржника, контролюючий орган дійшов висновку, що дебіторська заборгованість в сумі 11 255 203,07 грн є безнадійною, з закінченим терміном позовної давності, а податок на додану вартість, сплачений на користь ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА», не пов`язаний з ТМЦ та, відповідно, з господарською діяльністю підприємства.

Разом з тим, суд зазначає, пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 5 П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 8 жовтня 1999 року №237, дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

Згідно п. 4 П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість» безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позивної давності.

При цьому, відповідно до пп. 14.1.11 п.14.1 ст. 14 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;

в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;

ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб);

д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією;

е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;

є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості;

ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

з) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією;

и) заборгованість фізичної особи, яка залишилася непогашеною перед іпотекодержателем після здійснення згідно із статтею 36 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, якщо законом або договором передбачено, що після завершення такого позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником - фізичною особою основного зобов`язання є недійсними;

і) заборгованість особи за договором про споживчий кредит або іншим договором, анульована згідно з пунктами 12 і 16 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування".

Отже, сплив строку позовної давності є однією з ключових, достатніх та самостійних підстав для визнання заборгованості безнадійною відповідно до ПК України.

При цьому, згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 цього Кодексу визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Разом з тим, суд бере до уваги зміни, внесені законодавцем до ЦК України, які мають пріоритетне значення при визначенні тривалості строку позовної давності у спірний період.

Так, відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020 р.) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк дії карантину тривав з 02 квітня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Крім того, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу, згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023).

Воєнний стан діє з 24 лютого 2022 року по теперішній час.

Тобто, аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що перебіг строку позовної давності за Договорами поставки з урахуванням додаткових був фактично зупинений з 02 квітня 2020 року до закінчення воєнного стану.

При цьому, суд враховує, що пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України виключено на підставі Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025.

Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на дату проведення контролюючим органом документальної позапланової перевірки та винесення оскаржуваних рішень, трирічний строк позовної давності за вказаною дебіторською заборгованістю не сплив.

На підставі вищевикладеного, суд констатує, що у контролюючого органу були відсутні законні підстави для кваліфікації дебіторської заборгованості ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» як безнадійної за критерієм спливу позовної давності (пп. "а" пп. 14.1.11 ПК України), а отже, і для донарахування податкових зобов`язань з ПДВ згідно з п. 198.5 ПК України.

Щодо висновку відповідача про визнання заборгованості безнадійної, оскільки наявна ухвала Господарського суду м. Києва від 06.11.2024 про відкриття провадження про банкрутство ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» (справа №910/9235/24), а позивачем не подано кредиторських вимог до боржника, то суд вважає його передчасним.

Так, відповідно до підпункту "з" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України, для цілей оподаткування безнадійною визнається: заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

Отже, ключовим юридичним фактом, передбаченим цією нормою, є саме "визнання банкрутом" суб`єкта господарювання (боржника) у встановленому законом порядку.

Процедури банкрутства регулюються Кодексом України з процедур банкрутства. Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу України з процедур банкрутства щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури:

розпорядження майном боржника;

санація боржника;

ліквідація банкрута.

Тобто цей Кодекс чітко розмежовує стадію відкриття провадження у справі про банкрутство (підготовча стадія, стадія розпорядження майном, санації) та стадію визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури (яка завершується ліквідацією юридичної особи).

Разом з тим, судом встановлено, що станом як на дату проведення перевірки контролюючим органом так і на час розгляду справи ухвалою Господарського суду м. Києва відкрито провадження у справі про банкрутство № 910/9235/24 відносно ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА». Однак, рішення суду про визнання ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» банкрутом та/або відкриття ліквідаційної процедури відсутнє.

Відтак, оскільки такий юридичний факт як визнання банкрутом ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» відсутній, у ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» зберігається правова можливість щодо задоволення своїх кредиторських вимог в рамках судової процедури, а заборгованість не набуває статусу безнадійної за критерієм пп. "з" пп. 14.1.11 ст. 14 ПК України.

Суд зазначає, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною першою статті 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності з встановленими обставинами справи мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Суд зауважує, що всі первинні документи були пред`явлені позивачем під час документальної перевірки, а копії таких документів позивачем долучено до матеріалів справи разом із позовною заявою, при цьому в ході судового розгляду такі документи були досліджені судом, жодних зауважень з приводу невідповідності обумовлених документів вимогам закону від сторін у справі не надходило і судом не було здобуто.

Стосовно висновків акта перевірки в частині відсутності у ТОВ "НФ ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА" та його контрагентів ТОВ «СТАТУС-ТРЕЙД», ТОВ «ХІМ-ТРЕЙД» необхідних ресурсів, виробничих потужностей, складських приміщень та персоналу зі спеціальними знаннями, то суд зазначає, що факт відсутності основних засобів, сам по собі не може бути беззаперечним доказом нереальності операцій.

Наявність певної податкової інформації на яку посилається податковий орган, одержаної з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі товари (роботи, послуги) не отримувались платником податків від його контрагента.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 10.09.2018 у справі № 826/8016/13-а, від 10.09.2018 у справі № 826/25442/15, від 11.09.2018 у справі № 810/2677/17.

Суд зауважує, що фактично відповідачем здійснено перевірку та аналіз господарської діяльності на підставі відомостей про контрагентів з податкових баз, в той час, як діяльність позивача не досліджувалася контролюючим органом під час перевірки, матеріали справи не свідчать про наявність умислу в ухиленні від оподаткування або вчиненні іншого порушення податкового законодавства, вказані доводи відповідача є лише відомостями про обставини, які без причинно-наслідкового зв`язку не мають значення для вирішення даного спору.

Крім того податковий орган не надав доказів, які б вказували на фіктивність операцій з ТОВ "НФ ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА".

Оцінюючи інші надані відповідачем доводи на підтвердження нереальності господарських операцій, суд зважує на таке.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у своїх постановах від 30.08.2019 у справі № 804/17176/14, від 21.01.2020 у справі № 814/2335/14, від 05.02.2020 у справі №823/1519/16, від 20.02.2020 у справі №802/1255/17-а висловлює правову позицію, що у ході дослідження господарських операцій необхідно звертати увагу саме на: реальність здійснення оподатковуваних операцій, які повинні мати ділову мету та економічну вигоду; документальне підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які супроводжують операції певного виду; наявність у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявність розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Вказуючи на відсутність відомостей щодо наявних власних або орендованих основних засобів у контрагентів позивача, відповідач в акті перевірки покликається на відомості інформаційної системи АС України "Податковий блок", Єдиного реєстру податкових накладних, слід зазначити, що наповнення вказаних інформаційних систем здійснюється через виконання певних дій самими платниками податків щодо самих себе. Неподання певної інформації контрагентом позивача до податкового органу за місцем податкового обліку може вказувати на порушення таким платником податків податкової дисципліни, однак не може беззаперечно підтверджувати будь-яких припущень податкового органу (наприклад, щодо фактичної відсутності власних або орендованих основних засобів, тощо).

Суд зауважує, що неможливість встановлення (виявлення) у контрагентів позивача певних основних засобів, жодним чином не може свідчити про відсутність господарської діяльності з боку таких контрагентів, адже такі засоби можуть бути залучені ними в тому числі на умовах оренди, позички, тощо. Зазначені відомості можуть бути перевірені відповідачем виключно в межах перевірки або зустрічної звірки таких контрагентів.

Однак, як вбачається із акта перевірки позивача та матеріалів справи, таким правом контролюючий орган не скористався, та не представив будь-яких доказів, які б містили в собі результати таких перевірок чи звірок.

Контрагенти щодо яких відповідачем оспорюється право позивача на податковий кредит на момент здійснення господарських операцій були зареєстровані в установленому законом порядку, знаходилися на обліку в податкових органах, докази що спростовують ці обставини відповідачем до суду не надано.

Процес аналізу інформаційних баз даних ДПС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У свою чергу, програмне забезпечення (інформаційні бази контролюючого органу) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься.

Аналогічний правовий висновок містяться в постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 808/3513/16.

У силу закону отримання податковим органом податкової інформації або акта про неможливість проведення зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про наявність ознак нереальності господарської діяльності контрагентів позивача не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку щодо встановлення та доведення факту вчинення конкретним платником податків порушення закону.

Разом з тим, матеріали справи не містять аналізу конкретних обставин здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, а також жодних доказів, які свідчили б про фіктивність таких операцій.

Таким чином, не можуть бути єдиним та безумовним свідченням правомірності висновків податкового органу результати автоматизованого співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України.

Верховний Суд неодноразово вказував, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про відсутність укладених трудових договорів між контрагентом та фактичним виконавцем робіт/ послуг, так само як і інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними та допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку (постанови Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 805/2030/16-а, від 21.12.2018 у справі № 826/5774/17, від 20.12.2018 у справі №826/9632/16, від 20.12.2018 у справі № 826/20081/16, від 20.12.2018 у справі № 815/4992/16).

Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків. Відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання ним незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу (Постанова Верховного Суду від 09.03.2019 у справі №810/302/15).

Відтак, суд відхиляє доводи податкового органу щодо наявності ознак нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА», адже доводи податкового органу щодо наявності податкової інформації щодо цього є неприйнятними оскільки склад податкового правопорушення не може доводитися податковою інформацією, яка має виключно інформаційне навантаження вільного розсуду податкового органу (припущень), та не заснована на аналізі первинних та інших документів (Постанова Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №0870/4806/12).

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 ст.4 ПК України встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Щодо висновку податкового органу про заборону на ввезення на митну територію України товарів, що походять з рф, то суд зауважує, що правовий режим заборони ввезення товарів з рф запроваджено лише з 11 квітня 2022 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.2022 № 426 «Про застосування заборони ввезення товарів з російської федерації».

Посилання контролюючого органу на імпорт, здійснений у період 20182021 років, є юридично нікчемними в контексті застосування зазначеної заборони, оскільки діяли до набрання чинності цією Постановою. При цьому, жодних правових наслідків для ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР», яке у грудні 2022 січні 2025 року здійснювало операції виключно на території України з українськими контрагентами не створює.

Відтак, податковим органом не доведено належними та допустимими доказами, що саме товар, придбаний ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» у перевіряючому періоді (грудень 2022 січень 2025), мав російське походження. Посилання ж на історичні дані про імпорт ТОВ «ХІМ-ТРЕЙД» у 20182022 роках не є належним доказом, оскільки не встановлено: що саме цей імпорт товару тривав після 11.04.2022; що товар, придбаний ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» походить з рф; що постачальники у ланцюгу постачання на момент господарських операцій порушували чинну заборону.

Крім того суд також враховує, що Шевченківський районний суд м. Києва у справах № 761/31110/25 та № 761/31107/25 про порушення порядку ведення податкового обліку директором Товариства ОСОБА_1 та головним бухгалтером Корнюшиної Тетяни, постановами від 08.08.2025 та 16.09.2025, відповідно, провадження у справі за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП закрив за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Суди дійшли висновку, що матеріалами справи не підтверджено в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, наведене у своїй сукупності схиляє суд до висновку про те, що спірні податкові повідомлення-рішення від 02.06.2025 № 2 та № 2 було винесено передчасно, необґрунтовано та з порушенням законних прав та інтересів платника податків, а тому підлягають скасуванню.

Щодо висновків податкового органу про встановлення порушення ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України та застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 3400 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом встановлено, що позивачем не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на загальну суму ПДВ 2 251 041 грн за лютий 2025 року.

Однак суд не погоджується із такими доводами контролюючого органу з огляду на те, що донараховані податкові зобов`язання з ПДВ на суму безнадійної заборгованості визнано протиправними, про що детально зазначено вище.

Таким чином, враховуючи протиправність податкового повідомлення-рішення від 02.06.2025 № 2, відсутнє порушення вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України. Тож податкове повідомлення-рішення від 02.06.2025 № 2 про застосування штрафних санкцій у розмірі 3400 грн. також підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому, суд приймає до уваги, що позивачем в позовній заяві помилково вказано номера спірних податкових рішень, а саме: № 02, № 02 та № 02, тоді як вірними є: № 2, № 2 та № 2.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", заява № 36985/97, рішення від 23 липня 2002 року, п. 110, адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи повинні бути розглянуті на підставі наданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів мусять саме податківці.

У пункті 53 у рішенні по справі "Федорченко та Лазоренко про України" Суд зазначив, що суди повинні при оцінці доказів керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що адміністративний позов є підставним та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 24 224,00 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.

Щодо переплаченої суми судового збору, то суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, повністю.

Тобто неодмінною умовою для вирішення питання про повернення переплаченої суми судового збору є відповідне клопотання сторони і суд не уповноважений з власної ініціативи ухвалювати рішення про повернення надміру сплаченої суми судового збору.

Окремо щодо зазначення у позові про орієнтовну суму витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн., суд вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За текстом пункту 1 частини першої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, за приписами частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Судом встановлено, що заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, а також докази на їх підтвердження не були подані в межах строку, встановленого частиною сьомою статті 139 КАС України.

Зазначення ж у мотивувальній частині адміністративного позову узагальненої вимоги про орієнтовні витрати на правничу допомогу не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу мотивувальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

Відповідну правову позицію викладено в постанові ВС від 26.07.2023 р. у справі 160/16902/20.

Як було зазначено вище, відповідно до позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

Відтак, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу під час та після прийняття рішення.

Дата складення повного тексту рішення суду обумовлена перебуванням головуючого судді у відпустці.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 02.06.2025 № 2, № 2, № 2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімпартнер" сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 24 224,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохімпартнер" (вул. Августюка Олега, 27, с. Гавришівка, Вінницька область, 23202, )

Відповідач: Головне управління ДПС у місті Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, )

Повне судове рішення складено 10.12.2025.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна