Справа № 520/23305/25
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 р. № 520/23305/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Світлани Чудних, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області; третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.07.2024 року №10 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 03 січня 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням від 02.06.1994 серії НОМЕР_1 . В період з 01 січня 1986 року по 20 червня 1989 року, з 24 червня 1991 року по 19 серпня 1991 року, з 09 січня 1997 року по 30 вересня 1997 року позивач постійно проживав в селі Велика Яблунька на території Камінь-Каширського (колишнього Маневицького) району Волинської області, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади 2025/008849207. 08.07.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за призначенням пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», подавши при цьому всі необхідні документи. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 10 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки за доданими документами не підтверджено факт постійного проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до положень статі 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Так, до періодів постійного проживання (постійної роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 09.01.1997 по 30.09.1997 згідно витягу з реєстру територіальної громади 2025/008849207, оскільки відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.02.1989 прослідковується робота в м. Харкові, що не віднесене до зони гарантованого добровільного відселення. Позивач не погоджується із вищевказаним рішенням відповідача, вважає його таким що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки можлива лише особам, які постійно проживали або постійно процювали у зазначених зонах з моменту аварії з 26.04.1986 по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2025/008849207 від 02.07.2025, позивач зареєстрований в с. Велика Яблунька, Камінь-Каширського району, Волинської області з 01.01.1986 по 20.06.1989, з 24.06.1991 по 19.08.1991, з 09.01.1997 по 30.09.1997 роки, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Однак згідно з записами диплому НОМЕР_3 позивач з 01.09.1991 по 29.06.1996 навчався в Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого, м. Харків, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Періодичні приїзди на вихідні, канікули додому у період навчання не є підтвердженням факту постійного проживання у відповідній зоні. До періодів постійного проживання (постійної роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 09.01.1997 по 30.09.1997 згідно витягу з реєстру територіальної громади 2025/008849207, оскільки відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.02.1989 прослідковується робота в м. Харкові, що не віднесене до зони гарантованого добровільного відселення. Враховуючи викладене, у відповідача відсутні законні підстави для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».У зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач надав досуду відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській облатсі, відповідно до якої наголошував про протиправність рішення відповідача та просив позов задовольнити.

Третя особа правом на подання письмових пояснень до суду не скористалась.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Справа розглянута в межах встановлених строків та з урахуванням перебуванням судді на лікарняному та у відпустці.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням від 02.06.1994 серії НОМЕР_1 , виданим Харківською обласною державною адміністрацією.

Як вбачається з реєстру територіальної громади 2025/008849207 в період з 01 січня 1986 року по 20 червня 1989 року, з 24 червня 1991 року по 19 серпня 1991 року, з 09 січня 1997 року по 30 вересня 1997 року позивач проживав в селі Велика Яблунька на території Камінь-Каширського району Волинської області (колишнього Маневицького району).

08 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за призначенням пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до якою були надані наступні документи, а саме: паспорт громадянина України; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; заява про призначення пенсії; військовий квиток; диплом про навчання; довідка про відкриття рахунок в банку; довідка територіальної громади; посвідчення постраждалого від ЧАЕС; трудова книжка.

За принципом екстериторіальності вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

За результатми розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області рішення про відмову у призначенні пенсії № 10 від 16.07.2024.

Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку на 6 років, оскільки за доданими документами не підтверджено факт постійного проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до положень статі 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач зазначив, що до періодів постійного проживання (постійної роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 09.01.1997 по 30.09.1997 згідно витягу з реєстру територіальної громади 2025/008849207, оскільки відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.02.1989 прослідковується робота в м. Харкові, що не віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, позивач звернувся до суду за захистом свої прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України ромадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В абз.4 п. 2 ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», видно, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 3 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993.

Суд зазначає, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з реєстру територіальної громади 2025/008849207 в період з 01 січня 1986 року по 20 червня 1989 року, з 24 червня 1991 року по 19 серпня 1991 року, з 09 січня 1997 року по 30 вересня 1997 року позивач проживав в селі Велика Яблунька на території Камінь-Каширського району Волинської області (колишнього Маневицького району).

Відповідно до додатку № 1 постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 25.07.1991 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» Маневицький (нині Камінь-Каширський) район Волинської області входить до переліку населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок радіоактивного забруднення.

В той же час, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 , з 09.01.1997 по 31.10.2003 позивач працював на АТЗТ «Харківський коксохімічний завод», м. Харків, тобто в населеному пункті, який територіально не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що позивач у вищевказані періоди, в тому числі, які не були враховані до проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, фізично не міг постійно проживати у такій зоні, оскільки м.Харків не відноситься до зон радіоактивного забруднення згідно з Переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991.

Відтак, вказаний період роботи не підлягає врахуванню в період постійного проживання в зоні забруднення, оскільки норма статті 55 Закону № 796-ХІІ чітко передбачає постійне проживання/працю у відповідній зоні.

Періодичні приїзди на вихідні чи відпустки додому у період роботи не є підтвердження факту постійного проживання у відповідній зоні.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 дійшов висновку, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Отже, позивач не надав доказів того, що він постійно проживав або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії, тобто з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року, також не надав доказів проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року, що є умовою відповідно до ст.55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка чітко передбачає постійне проживання/працю у відповідній зоні.

Таким чином, суд погоджується із висновками відповідача про те, що ОСОБА_1 не підтверджено період його постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше 3-х років у зоні посиленого радіологічного контролю, з огляду на що право на зниження пенсійного віку на 6 років у позивача відсутнє.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підтверджується, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Однак, користування пільгами визначеними Законом та наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням віку, відповідно до ст.55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин, суд вважає, що оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області діяв у спосіб визначений законами та Конституцією України, у зв`язку із чим, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вулиця Олександра Борисенка, 7, Рівне, 33004, код 21084076), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 3 під`їзд, 2 поверх, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Світлана Чудних