Справа № 420/38598/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/38598/24

Категорія: 112030000Головуючий у суді І інстанції: Потоцька Н. В. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаСеменюка Г.В.
суддів: Федусика А.Г.
Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання надати статус ветерана внутрішніх справ і видати посвідчення

в с т а н о в и В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України), в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо невизнання права на встановлення статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати надати статус «Ветеран органів внутрішніх справ» ОСОБА_1 , відповідно до п.2. ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» з дня порушення права 30.10.2024;

- зобов`язати видати посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудний знак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2002 №742 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ», «Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач пояснює, що через сектор з пенсійних питань Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) до МВС України надав заяву та необхідні документи щодо видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ». Проте йому було відмовлено у встановленні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ». Причиною відмови зазначено: «у довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.07.2024 серія 12 ААД №073946 зазначено, що причиною інвалідності ОСОБА_1 є травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, що не відповідає вимогам пункту 2 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а тому підстав для надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та прийняття рішення щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» немає.

Позивач вважає, що має право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ згідно пункту 2 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а саме як особа з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання під час служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі зі злочинністю.

На думку позивача, встановлення йому ІІ групи інвалідності у результаті травми, пов`язаної із виконанням службових обов`язків, відповідає медичному визначенню поняття «каліцтва».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії МВС України щодо відмови у наданні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» ОСОБА_1 , відповідно до пункту 2 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Зобов`язав МВС України надати статус «Ветеран органів внутрішніх справ» ОСОБА_1 , відповідно до пункту 2 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» з дати звернення.

Зобов`язав МВС України видати ОСОБА_1 посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудний знак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2002 №742 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ», «Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601.

В решті позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, представник МВС України подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Мотиви апеляційної скарги полягають у тому, що підстави для надання статусу ветерана органу внутрішніх справ України передбачені спеціальним Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Так, пунктом 2 статті 5 даного Закону передбачено, що особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

При цьому, із надісланих позивачем на розгляд до МВС України документів, а саме: довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.07.2024 серія 12 ААД № 073946 вбачається, що причиною інвалідністю позивача є травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, що не відповідає пункту 2 статті 5 зазначеного вище Закону.

Отже, на думку скаржника, зазначення «травми» як причини інвалідності не надає право позивачу на надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ».

ОСОБА_1 , скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви відзиву відтворюють позицію суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справу судом апеляційної інстанції розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 30.08.1996 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом ГУ МВС України в Одеській області №624 о/с від 29.11.2012 майора міліції ОСОБА_1 звільнено за п. 64 «б» (через хворобу) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України».

Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 17 років 11 місяців 29 днів.

Підстава: свідоцтво про хворобу №1379/2, видане ВЛК ГУМВС 26.11.2012.

Згідно свідоцтва про хворобу від 26.11.2012 №1379/2, виданого ВЛК Головного управління МВС України в Одеській області, захворювання (травма) пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Травма отримана позивачем при виконанні службових обов`язків в рамках проведення заходів по розшуку й затриманню по «гарячих слідах» осіб, якими скоєно злочин. В результаті травмування, позивач, в період з 30 квітня по 29 травня 2001 року перебував в реанімаційному відділенні МКЛ-1 м. Одеси.

21.11.2012 Комісією, призначеною наказом начальника ОМУ ГУМВС України в Одеській області, складено та затверджено Акт розслідування нещасного випадку, який мав місце 30 квітня 2001 року приблизно о 22 год. 00 хв. на перехресті вул. Водопровідна вул. Лопатто в м. Одеса за участю колишнього інспектора ДПС ОБ ДПС ДАІ ОМУ УМВС України в Одеській області старшини міліції ОСОБА_1 (форма Н-5).

Комісія дійшла висновку, ОСОБА_1 внаслідок нещасного випадку, дорожньо-транспортної пригоди, були отримані тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку 1-го ступеню, забитої рани голови в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків. Також дійшла висновку про необхідність складення акту за формою Н-1.

21.11.2012 начальником ОМУ ГУМВС України в Одеській області затверджено Акт про нещасний випадок (у тому числі поранення), яким підтверджено, що нещасний випадок стався в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 25.02.2013 серії 10ААА №968201, за результатами першого огляду тимчасово встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, визначено термін наступного переогляду та подальшими переоглядами.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 08.07.2024 серії 12ААД №073936, за результатами повторного (наступного) огляду встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, інвалідність встановлена безстроково.

Пенсійним органом позивачу призначено пенсію, 07 серпня 2024 року видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 з терміном дії «довічно» у зв`язку із призначенням пенсії по інвалідності, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи.

07 жовтня 2024 року позивач, через сектор з пенсійних питань Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) до МВС України надав заяву та необхідні документи щодо видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ».

Листом №30230/51-2024 від 30.10.2024 МВС України (відділ координації пенсійних питань) позивачу відмовлено у встановленні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ». Причиною відмови зазначено: «у довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.07.2024 серія 12 ААД №073946 зазначено, що причиною інвалідності ОСОБА_1 є травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, що не відповідає вимогам пункту 2 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», тому підстав для надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та прийняття рішення щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» немає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, керуючись правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.07.2022 по справі №440/2260/21, виходив із того, що для отримання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» з підстави, передбаченої пунктом 2 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ключовим є встановлення особі І або ІІ групи інвалідності, й обставини отримання ушкодження здоров`я, зокрема, під час виконання особою обов`язків військової служби, при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку.

У випадку ОСОБА_1 , встановлення йому ІІ групи інвалідності з причини, пов`язаної із виконанням службових обов`язків по охороні громадського порядку, свідчить про важкий розлад функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності.

Не зазначення у довідці МСЕК причини інвалідності з переліку: поранення, контузії, каліцтва, захворювання, а використання узагальнюючого терміну «травма», за умови встановлення ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, є формальною перешкодою в отриманні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ».

За таких умов, суд першої інстанції дійшов висновку, що, відмовляючи позивачу у встановленні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ», відповідач не врахував всі фактичні обставини справи та вдався до «надмірного формалізму» через занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, спірним питанням у межах даної справи є наявність або відсутність права у позивача на отримання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» на підставі пункту 2 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а саме як особа з інвалідністю ІІ групи у результаті травми, пов`язаної із виконанням службових обов`язків.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції правильно керувався висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.07.2022 по справі №440/2260/21.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції та ураховуючи вказану постанову Верховного Суду, виходить з такого.

Пунктом 2 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції визнаються громадяни України - особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції вручаються посвідчення та нагрудні знаки (ч. 2 ст. 10 указаного Закону).

Порядок їх виготовлення і вручення визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2018 № 925 «Про посвідчення і нагрудний знак «Ветеран Національної поліції», що у пункті 2 містить відсилку на поширення дії Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран Національної поліції» (далі Порядок № 1601).

З огляду на п. 3 Порядку № 1601, підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», зокрема є довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності І чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Отже, нормативно-правове регулювання визначає умовою набуття особою з інвалідністю статусу «Ветеран військової служби» причинний зв`язок між встановленням інвалідності та пораненням, контузією, каліцтвом або захворюванням, інших умов, зокрема, в результаті виконання службових обов`язків по охороні громадського порядку.

В апеляційній скарзі, оцінюючи буквально термін «травма», скаржник вважає, що такої причини інвалідності недостатньо для набуття позивачем статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» відповідно до пункту 2 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Верховний Суд у своїй постанові звернув увагу на те, що нормативно-правові акти не дають визначення терміну «травма», а у зазначеному Законі законодавець взагалі не вживає такий термін.

У пункті 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317), визначає причини встановлення інвалідності:

- загальне захворювання;

- інвалідність з дитинства;

- нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я);

- професійне захворювання;

- поранення, контузії, каліцтва, захворювання, зокрема, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій.

Обласна МСЕК № 1 встановила ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності, вказавши у довідці до акту огляду від 08.07.2024 серії 12ААД № 073946 причину інвалідності - «травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків».

У пункті 2.4 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженій наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 № 561, визначено, що причини інвалідності встановлюються згідно з п. 26 Положення № 1317.

У пункті 26 Положення № 1317 не міститься такої причини інвалідності як «травма». Отже, зазначення травми як причини інвалідності не відповідало вимогам закону.

МВС України відмовило позивачу у наданні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» лише з тієї підстави, що медико-соціальна експертна комісія вжила у довідці до акту огляду термін «травма», а не «поранення», «контузія», «каліцтво» або «захворювання».

Отже, позивач зазнав негативних наслідків у зв`язку з некоректним формулюванням з боку МСЕК причин інвалідності.

Верховний Суд вважав, що для отримання статусу «Ветеран Національної поліції» з підстави, передбаченої пунктом 2 статті 5 указаного вище Закону, ключовим є встановлення особі І або ІІ групи інвалідності, й обставини отримання ушкодження здоров`я, зокрема, під час виконання особою обов`язків військової служби, при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку.

Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі (п. 27 Положення № 1317).

У випадку ОСОБА_1 , встановлення йому ІІ групи інвалідності з причини, пов`язаної із виконанням службових обов`язків по охороні громадського порядку, свідчить про важкий розлад функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності.

Незазначення у довідці МСЕК причини інвалідності з переліку: поранення, контузії, каліцтва, захворювання, а використання узагальнюючого терміну «травма», за умови встановлення ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, є формальною перешкодою в отриманні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ».

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмову відповідача у визнанні ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ слід визнати протиправною.

З огляду на вищевикладене, ураховуючи, що колегія суддів надала відповідь на довід скаржника, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат за результатом розгляду апеляційної скарги, відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання надати статус ветерана внутрішніх справ і видати посвідчення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді О.І. Шляхтицький А.Г. Федусик