Справа № 465/9988/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 рокуЛьвівСправа № 465/9988/24 пров. № А/857/41041/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючої судді: Матковської З.М.,

суддів: Гуляка В.В., Ільчишин Н.В.,

при секретарі судового засідання: Рибачуку А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 29 серпня 2025 року у справі № 465/9988/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департамент патрульної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

головуючий суддя першої інстанції Баран О.І., час ухвалення 16.08 год.,

місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 29.08.2025

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовом до Управління патрульної поліції Львівської області за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: інспектора 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП у Львівській області Головчук Софії Мирославівни, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3581872 від 01.12.2024, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу розмірі 1700,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржене рішення є протиправним, а притягнення його до адміністративної відповідальності безпідставним, оскільки він 01.12.2024 об 11:20 дійсно був на стоянці ТОВ «АШАН» в с.Сокільники, по вул.Стрийській, 20, керуючи транспортним засобом «BMW» X6, реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , оскільки, підвозив до ТОВ «АШАН» матір свого знайомого ОСОБА_2 , яка є інвалідом 2 групи інвалідності, не володіє локаціями у м. Львів та їй важко пересуватися. У зв`язку із чим зупинився на місці для інвалідів. Коли його зупинили працівники поліції, він з`ясовував підстави зупинки. Крім цього, не зафіксовано місце стоянки автомобіля.

Надалі у редакції позовної заяви, зареєстрованої канцелярією суду 30.12.2024, представником позивача зазначено про те, що:

«Перед заїздом на гіпермаркет Кінг Кросс Леополіс, (ТЦ АШАН) вул. Стрийська, 30 с.Сокільники Львівського району позивач підвозив і перед виконанням маневру повороту зробив висадку особи з інвалідністю про яку вказував у позовній заяві.

Позивач будучи де-факто особою з інвалідністю, людиною з обмеженою рухливістю (інформативно: у період липня-вересня 2024 перебував на стаціонарному лікуванні, а згодом на амбулаторному лікуванні, спостерігається в лікаря і дотепер у зв`язку з переломом кісток тазу та інших супутніх падінню з висоти травм), та у зв`язку з різкою біллю в тазі 01.12.2024 здійснив вимушену зупинку в зоні дії так званого "дорожнього знаку 5.42.1." що дозволяє стоянку/зупинку ТЗ особам з інвалідністю». Зауважує, що зупинка була вимушеною, зважаючи на хворобливий стан здоров`я позивача після перенесених травм, які ускладнювали його ходу; дорожні знаки та дорожня розмітка встановлені на території стоянки без дозвільної документації.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 29 серпня 2025 року у справі у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що зазначене рішення є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки в діях скаржника (позивача) відсутній склад правопорушення передбаченого ч. 6 ст.122 КУпАП.

Суть доводів апелянта зводиться до того, що він вимушеного зупинився за станом здоров`я, докази чого наявні у матеріалах справи та не враховані судом першої інстанції.

Крім цього, апелянт вказує на те, що дорожні знаки та дорожня розмітка встановлені на території стоянки без дозвільної документації.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому зсіданні апеляційного розгляду справи позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що постановою від 01.12.2024 серії ЕНА №3581872, складеною інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Головчук Софією Мирославівною, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Відповідно до змісту указаної постанови ОСОБА_1 , 01.12.2024, об 11год. 20 хв., за адресою: с.Сокільники, вул. Стрийська, 30, керуючи транспортним засобом «BMW»X6, реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 5.42.1. з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», розміром 1.35, не будучи при цьому людиною з інвалідністю, що зафіксовано на нагрудну камеру поліцейського 471095, чим порушив п.8.4 «г» ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст.122 КУпАП.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що наявними відеоматеріалами підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП.

Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII (далі - Закон №3353-XII) Учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (стаття 53 Закону №3353-XII).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).

Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.15.6 ПДР України, стоянка всіх транспортних засобів у місцях, позначених дорожніми знаками 5.42.1, 5.42.2, 5.43, встановленими з табличкою 7.6.1, дозволяється на проїзній частині вздовж тротуару, а встановленими з однією з табличок 7.6.2-7.6.6 - легкових автомобілів і мотоциклів тільки так, як показано на табличці.

Додаткова табличка 7.17 «Особи з інвалідністю» застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 і 5.43 для позначення місця (або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.

Відповідно до ч. 6 ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно із статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як видно зі змісту статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з частиною 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Колегією суддів проведено перегляд приєднаного до матеріалів справи диску з відеозаписом здійсненого працівниками поліції.

Відтворенням файлу із назвою «clip-0».mp4 встановлено, що 01.12.2024 поліцейською, під час виконання службових обов`язків (інспектором УПП у Львівській області ДПП Головчук С.М.), помічено транспортний засіб «BMW» X6, реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 на вулиці Стрийській, 30 в с. Сокільники здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 5.42.1 «Місце для стоянки» з додатковою таблицею 7.17 «Особи з інвалідністю» та дорожньою розміткою 1.35.

Із запису також встановлено, що після зупинки позивач не з`ясовував підстав такої зупинки, а навпаки, на запитання поліцейської «Ви знаєте за що Вас зупинили?», відповів «Так, я став не на тому місці». Крім цього, всупереч доводів позивача, він жодного разу не згадав поліцейським про наявність свідка, якого він перевозив, відповідної особи з інвалідністю. Не клопотав про допит відповідного свідка, а надалі в ході судового розгляду взагалі вказав, що указаний свідок не має жодного значення для здійснення ним зупинки у місці для осіб з інвалідністю. Крім цього, в супереч його доводів з відповідними правами його ознайомлено, і, крім цього, він демонстрував свою повну обізнаність з ними. Так само позивач упродовж всього часу не повідомляв поліцейським про здійснення вимушеної зупинки.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд першої інстанції вірно виснував, що наявними відеоматеріалами не підтверджується жодна версія, викладена позивачем у позовній заяві, оскільки на відео не відображено, що позивач взагалі будь-кого підвозив, і позивачем з моменту його зупинки до моменту завершення розгляду справи із складанням спірної постанови не було повідомлено працівника поліції про наявність таких обставин. Так само поліцейський не мав жодних підстав вважати про те, що «позивач є людиною з обмеженою рухливістю», при цьому позивач про такі обставини також не повідомляв, а на запитання працівника поліції про наявність посвідчення особи з інвалідністю, заперечив, зазначивши про наявність посвідчення учасника бойових дій.

Що стосується доводів апелянта про те, що оскільки дорожні знаки та дорожня розмітка встановлені на території стоянки без дозвільної документації, тому відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає такі необґрунтованими з огляду на те, що кожний учасник дорожнього руху, у тому числі той, який має статус особи з інвалідністю має право розраховувати на те, що й інші учасники виконуватимуть відповідні Правила та дотримуватимуться дорожніх знаків і дорожньої розмітки.

Крім цього, апеляційний суд зауважує, що надані відповідачем докази свідчать про те, що транспортний засіб «BMW»X6, реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , під керуванням позивача, 01.12.2024 здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 5.42.1. з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», розміром 1.35, у час, який вказано у спірній постанові, не будучи при цьому людиною з інвалідністю, чим порушивп.8.4 «г» ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст.122 КУпАП.

Щодо доводів апелянта про здійснення ним вимушеної зупинки, то відповідно до пункту 1.10 ПДР України, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Разом з тим, п. 15.14 ПДР України встановлено, що у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 - 9.11 цих Правил.

За приписами підпункту (а) пункту 9.9 ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Натомість позивач указаних вимог не дотримався та покинув автомобіль.

Щодо покликання апелянта на погіршення стану здоров`я та здійсненою у зв`язку із цим вимушеною зупинкою, що пов`язане із переломом клубової кістки, то апеляційний суд звертає увагу, що із наданої позивачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого, позивач, після падіння з висоти другого поверху, поступив із такою травмою ще 14.07.2024 та був виписаний вже 15.07.2024 у задовільному стані на амбулаторне лікування для продовження консервативного лікування, із рекомендаціями щодо подальшого шеститижневого лікування (том 1, а.с. 45-49).

Натомість правопорушення, про яке йде мова, вчинено 01.12.2024, на 141 день після 14.07.2024, тобто після перелому.

Відтак, за встановлених обставин справи відсутні підстави вважати про наявність зв`язку між зупинкою та станом учасника дорожнього руху, як і між зупинкою та переломом клубової кістки позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки суд першої інстанції врахував наявні у справі докази та норми правового регулювання у спірних правовідносинах, перевіривши оскаржену постанову відповідача за визначеними частиною 2 статті 2 КАС України критеріями, вірно керувався чинними нормами законодавства та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, які б були підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 29 серпня 2025 року у справі № 465/9988/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови складений та підписаний 08.12.2025