Справа № 420/3155/25
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 грудня 2025 року

м. Київ

справа №420/3155/25

адміністративне провадження №К/990/48516/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Білак М.В., Мацедонської В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року, додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі № 420/3155/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними та скасування наказів,

УСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила:

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Сластнікової Г. О. під час виконання повноважень ліквідатора у справі Господарського суду Дніпропетровської області про банкрутство ТОВ «НЗСТ ЮТІСТ», з підстав, викладених у скаргах ТОВ «ЕЛЕМАШТРАНС» від 26 червня 2023 року №БН, ПП «ЛІГАЛ-АВП» від 04 липня 2023 року №БН та повідомленні арбітражного керуючого від 05 вересня 2023 року №02-02-99/825, відповідно до статті 20 КУЗПБ, п. 6 розділу ІІ порядку здійснення контролю за діяльністю арбітражного керуючого, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 06 грудня 2019 року №3928/5, яка була проведена в період з 10-00 год. 29 жовтня 2024 року до 04 листопада 2024 року за місцем знаходження офісу органу контролю та зобов`язання утриматися від вчинення таких дій відносно позивача;

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом №1/25 від 09 січня 2025 року, в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого і вчинення арбітражним керуючим дисциплінарного проступку та про ініціювання направлення територіальним органом Мін`юсту до органів Національної поліції матеріалів перевірки стосовно порушення законодавства, виявленого під час перевірки діяльності арбітражного керуючого, яке містить ознаки кримінального правопорушення;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 16 січня 2025 року №130/5 «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України наказ Міністерства юстиції України від 03 січня 2025 року №42/5 «Про припинення діяльності арбітражного керуючого Сластнікової Г.О. та дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року, залишеним без змін постановою постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Сластнікової Г.О. під час виконання повноважень ліквідатора у справі Господарського суду Дніпропетровської області про банкрутство ТОВ «НЗСТ ЮТІСТ», з підстав, викладених у скаргах ТОВ «ЕЛЕМАШТРАНС» від 26 червня 2023 року №БН, ПП «ЛІГАЛ-АВП» від 04 липня 2023 року №БН та повідомленні арбітражного керуючого від 05 вересня 2023 року №02-02-99/825, відповідно до статті 20 КУЗПБ, п. 6 розділу ІІ порядку здійснення контролю за діяльністю арбітражного керуючого, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 06 грудня 2019 року №3928/5, яка була проведена в період з 10-00 год. 29 жовтня 2024 року до 04 листопада 2024 року за місцем знаходження офісу органу контролю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України наказ Міністерства юстиції України від 03 січня 2025 року №42/5 «Про припинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 та дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого».

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 16 січня 2025 року №130/5 «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого».

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року, залишеним без змін постановою постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року, стягнуто з Міністерства юстиції України на користь позивача суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн та з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь позивача суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

24 листопада 2025 року представник Міністерства юстиції України звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою в цій справі.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

На підставі статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

За змістом частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дає змогу дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

В касаційний скарзі відповідач з посиланням на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про відсутність висновків Верховного Суду стосовно застосування наведених нижче положень.

Нормами права, які потребують висновку, на думку скаржника, є:

- пункт 3 частини першої статті 26 КУзПБ, у якому зазначено одну з підстав для припинення діяльності арбітражного керуючого - набрання законної сили рішенням суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або діяльністю, що прирівнюється до такої;

- частина третя статті 27 КУзПБ, у взаємозв`язку із статтею 1 КУзПБ, за якою діяльність арбітражного керуючого припиняється з дня внесення до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України запису про припинення дії його свідоцтва, а не з моменту видання наказу Міністерством про припинення діяльності арбітражного керуючого та дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого;

- пункт 28 розділу II Порядку, у взаємозв`язку із статтею 12 КУзПБ, щодо процедури перенесення дати проведення перевірки (умови, строк подання клопотання та підстави для перенесення) та обов`язку арбітражного керуючого стосовно надання відомостей, документів, інформації та забезпечення можливості отримання службової кореспонденції;

- пункти 25, 27 розділу II Порядку, у взаємозв`язку із статтею 19 Конституції України, щодо порядку і способу дій Управління при проведенні перевірки, у разі неотримання арбітражним керуючим результатів розгляду його клопотання про перенесення перевірки;

- пункт 13 Положення щодо процедури повідомлення арбітражного керуючого про засідання Комісії.

Щодо підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, Суд зазначає таке.

Суд звертає увагу скаржника, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Верховний Суд наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України треба зазначати, щодо яких саме правовідносин Верховний Суд ще не сформував правового висновку, а не абстрактно на це посилатися.

Також посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржницею не зазначено: 1) за результатами розгляду касаційної скарги, який саме висновок має бути сформований Верховним Судом з урахуванням зазначених нею норм матеріального та / або процесуального права; 2) необхідності висновку Верховного Суду щодо цієї норми, за обставин, установлених судами саме у цій справі.

Зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи та цитування норм права з посиланням на невірну оцінку судами попередніх інстанцій доказів у справі, однак, у силу частини 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Разом з цим, доводи скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду з питань застосування зазначених правових норм та відповідно потреби у такому висновку не пов`язані з наявністю колізій, можливістю неоднозначного тлумачення, їх різним застосування судами, натомість по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій за результатами розгляду.

Суд звертає увагу скаржника, що лише посилання у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України в касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Отже, у разі незазначення в касаційній скарзі підстав, на якій вона подається з визначенням передбаченої статтею 328 цього Кодексу підстави, така касаційна скарга залишається без руху.

Згідно із частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За змістом положень частин першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання визначених вимог, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. У цій ухвалі зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Виходячи з наведеного, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати десятиденний строк для усунення недоліків касаційної скарги особі, яка її подала, шляхом подання уточненої касаційної скарги із обґрунтуванням наявності підстав передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

У випадку неусунення зазначених недоліків касаційної скарги, така буде повернута особі, яка її подала, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 332 КАС України.

Керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року, додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі № 420/3155/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними та скасування наказів - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, зазначених у її мотивувальній частині.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді М. В. Білак

В. Е. Мацедонська