Справа № 420/26613/25
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/26613/25

Категорія 105000000Головуючий у суді І інстанції: Стефанов С.О. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаСеменюк Г.В.
суддів: Федусик А.Г.
Шляхтицький О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 р. у справі № 420/26613/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Лукасевич Катерини Володимирівни про визнання протиправним дії та скасування постанови, -

встановиВ:

Позивачка з урахуванням уточненої позовної заяви від 14 серпня 2025 року та заяви про уточнення позовних вимог від 15 серпня 2025 року, звернулась до суду з позовом до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Лукасевич Катерини Володимирівни про визнання протиправною бездіяльність Департаменту транспорту зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради; визнання протиправними дії приватного виконавця Лукасевич Катерини Володимирівни; скасування постанови про розшук транспортного засобу, а також блокування коштів на рахунку позивачка, мотивуючи його тим, що вона є власником транспортного засобу HUNDAI I30, державний номер НОМЕР_1 . 05.08.2025 Позивач вперше дізналася з Єдиного реєстру боржників про те, що її автомобіль оголошено в розшук у межах виконавчого провадження № 78059211, відкритого приватним виконавцем Лукасевич К.В. При цьому: Постанова про адміністративне правопорушення (номер і дата невідомі) Позивачу не вручалась. Постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження не надсилалась. Повідомлення про розшук транспортного засобу Позивач не отримувала. Такі дії та бездіяльність порушують ст. 285 КУпАП, ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", а також гарантії ст. 19 Конституції України та ст. 5, 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Лукасевич Катерини Володимирівни про визнання протиправним дії та скасування постанови відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Шустер М.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що її позовні вимоги пов`язані насамперед із порушенням права через невручення постанови та подальші дії виконавця, а не з переглядом постанови по суті. Отже, відмова у відкритті провадження суперечить приписам КАС України. Суд фактично позбавив позивачку можливості на судовий захист від протиправних дій органу місцевого самоврядування та приватного виконавця, що є порушенням ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що Шустер М.Ю. з урахуванням уточненої позовної заяви від 14 серпня 2025 року та заяви про уточнення позовних вимог від 15 серпня 2025 року, звернулась до суду з позовом до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Лукасевич Катерини Володимирівни про визнання протиправною бездіяльність Департаменту транспорту зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради; визнання протиправними дії приватного виконавця Лукасевич Катерини Володимирівни; скасування постанови про розшук транспортного засобу, а також блокіровку коштів на рахунку позивача.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено: І. Позивач є власником транспортного засобу HUNDAI I30, державний номер НОМЕР_1 . 05.08.2025 Позивач вперше дізналася з Єдиного реєстру боржників про те, що її автомобіль оголошено в розшук у межах виконавчого провадження № 78059211, відкритого приватним виконавцем Лукасевич К.В. При цьому: Постанова про адміністративне правопорушення (номер і дата невідомі) Позивачу не вручалась. Постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження не надсилалась. Повідомлення про розшук транспортного засобу Позивач не отримувала.

Такі дії та бездіяльність порушують ст. 285 КУпАП, ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", а також гарантії ст. 19 Конституції України та ст. 5, 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Позивач була фактично позбавлена права на своєчасний захист, оскільки дізналася про існування постанов лише 05.08.2025, що унеможливило своєчасне оскарження.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Поряд з цим, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частинами 1 та 2 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання виконавчих документів, незалежно від того, у порядку якої юрисдикції було прийнято рішення, що є виконавчим документом.

Вказана правова позиція висловлена також Великою Палатою Верховного Суду у постановах по справах: № 921/16/14-г/15 від 06.06.2018, № 127/9870/16-ц від 06.06.2018 та № 2-01575/11 від 28.11.2018, де зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналіз наведеного свідчить про те, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до адміністративного суду лише в разі відсутності у законі іншого судового порядку оскарження. Якщо ж законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Підставою цього позову позивач визначив наявність постанови про адміністративне правопорушення (номер і дата невідомі), винесена відповідно до вимог КУпАП.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України до спірних правовідносин підлягають застосуванню висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2020 р. у справі № 340/25/19, які полягають у наступному.

Для визначення юрисдикції спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Якщо підставою позову є факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності, то ці спори мають розглядатися місцевим загальним судом як адміністративним.

Отже, суд першої інстанції із посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2020 р. у справі № 340/25/19 фактично визнав адміністративну юрисдикцію спору за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Лукасевич Катерини Володимирівни про визнання протиправним дії та скасування постанови, але замість з`ясування питання про розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів та визначення суду як адміністративного, який повинен розглядати адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (ст. 29 КАС України), відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі, як такої, яку не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, така відмова у відкритті провадження суперечить наведеним вище приписам КАС України та фактично позбавляє позивачку можливості на судовий захист від протиправних дій органу місцевого самоврядування та приватного виконавця, що є порушенням ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті ухвали від 20 серпня 2025 року було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми процесуального права, що призвело до її неправильного вирішення, а відтак, відповідно до ч. 3 ст. 312, ст. 320 КАС України, - оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року по справі № 420/26613/25, - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький