Справа № 320/20820/25
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року м. Київ № 320/20820/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Підприємства об`єднання громадян "Центр реабілітації" "РЕГЕНТ"

до Головного управління ДПС у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Підприємство об`єднання громадян "Центр реабілітації" "РЕГЕНТ" з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення рішення від 21 березня 2025 року № 118140705 (форми «В3»).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення контролюючого органу було прийнято за результатом проведеної перевірки, в ході якої відповідачем було неправомірно відмовлено позивачеві в праві на отримання бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за податковий період грудень 2024 року, хоча право на отримання позивачем відповідних сум підтверджується документально. Позивач також зазначив, що висновок контролюючого органу про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку заснований на твердженнях про ненадання документів, які підтверджують ведення фінансово-господарської діяльності, формування від`ємного значення за грудень 2024 року. Натомість, позивач вважає такий висновок необґрунтованим, оскільки позивачем під час перевірки були надані відповідачу митні декларації, на підставі яких здійснювалося ввезення товару через кордон України, та копії банківських виписок на підтвердження факту сплати ним митних платежів, а витребувані контролюючим органом документи взагалі не стосуються спірних питань, пов`язаних з формуванням податкового кредиту, які, як було вказано, складається з сум, сплачених при митному оформлені імпортованого товару.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, призначено підготовче засідання.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що спірне рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений податковим законодавством України, за результатами перевірки позивача, якою виявлене порушення вимог Податкового кодексу України при формуванні даних податкового обліку, оскільки встановлено відповідність позивача та його комісіонерів критеріям ризиковості платника податку на додану вартість, внаслідок чого неможливо підтвердити реальність вчинення господарських операцій. Також наголошено, що оскільки реальність вчинення господарських операцій позивачем не підтверджується, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів задекларований на папері, то подані позивачем митні накладні не можуть бути підставою для підтвердження права на формування податкового кредиту. Також вказує, що позивачем під час перевірки не надані первинні документи, а саме доказів транспортування товару, відтак спірне податкове повідомлення-рішення винесено правомірно. Просить у задоволенні позову відмовити.

Протокольною ухвалою від 15.09.2025 суд на місці ухвалив закрити підготовче судове засідання та призначити справу по суті заявлених позовних вимог.

На адресу суду від сторін направлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Протокольною ухвалою суду від 23.10.2025 суд на місці ухвалив на підставі ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 КАС України подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.

Позивач є юридичною особою, створеною та зареєстрованою 30.10.2008, яка перебуває на обліку в ГУ ДПС у Київській області.

Основний вид діяльності : виробництво іншого одягу й аксесуарів (основний код КВЕД 14.19).

Головним управлінням ДПС у Київській області згідно пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.8 п.78.1 ст.78, ст.79, пп.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), на підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 06.02.2025 року за № 952-п, проведено документальну позапланову виїзну перевірку Підприємства об`єднання громадян «Центр реабілітації «Регент» () щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2024 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.01.2025 року № від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами перевірки складено Акт від 24.02.2025 № 11406/10-36-07-05/36243220.

Перевіркою встановлені порушення Підприємства об`єднання громадян «Центр реабілітації «Регент»:

- п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 ст.198 п. 200.1, пп. «б» п. 200.4 статті 200 ПК України з урахуванням вимог п.200.14 статті 200 ПК України, в результаті чого відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за грудень 2024 року на загальну суму 18 608 594, 00 грн.

На підставі акта перевірки від 24.02.2025 прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.09.2023 № 167690705, яким відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування за грудень 2024 року в розмірі 18 608 594,00 грн.

Вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Положеннями статті 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з підпунктом 78.1.8 пункту 78.1. статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Відповідно до пункту 78.4. статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

За змістом пункту 78.5 статті 78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Так, відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

За правилами підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку із ввезення товарів на митну територію України.

Згідно із пунктом 187.8 пункту 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами абзаців першого, другого пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пункт 200.1 статті 200 ПК України передбачає, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

У свою чергу, пункт 201.12 статті 200 ПК України передбачає, що у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

У постанові від 03.10.2023 у справі № 640/16289/22 Верховний Суд дійшов висновку, що з моменту подання платником податків митної декларації для митного оформлення ввезених на митну територію України товарів у останнього виникають відповідні податкові зобов`язання зі сплати податку на додану вартість. Після сплати цього податку до бюджету платник податків набуває право на віднесення таких сум до податкового кредиту відповідного періоду. Таке розуміння норм Податкового кодексу України відповідає характеру і змісту правового регулювання податку на додану вартість та суті його адміністрування, оскільки право на податковий кредит перебуває у прямій залежності саме від факту сплати відповідної суми податку на додану вартість до бюджету. При цьому митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, є належним документом, що посвідчує право на віднесення сплачених сум податку на додану вартість до податкового кредиту за відповідний період, оскільки вона підтверджує фактичну сплату суми податку до відповідного бюджету.

У постанові від 23.05.2024 у справі № 380/5557/22 Верховний Суд зазначив, що пункт 198.6 статті 198, пункт 201.12 статті 201 ПК України у своєму взаємозв`язку імперативно вказують на те, що задекларовані платником податків показники податкового кредиту, сформованого за наслідками ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України, мають бути підтверджені саме шляхом надання до перевірки відповідних митних декларацій, на підставі яких були здійснені такі операції.

З матеріалів справи, Акта перевірки, відзиву на позовну заяву, податкового повідомлення-рішення вбачається, що підставою для прийняття Головним управлінням ДПС у Київській області спірного податкового повідомлення-рішення є висновки контролюючого органу про те, що відсутні зареєстровані податкові накладні про надання послуг комісії по взаємовідносинах з комісіонерами у зв`язку з чим контролюючий орган вважає, що позивач не має право на бюджетне відшкодування в розмірі 18 608 594,00 грн., оскільки договори комісії не були виконані в повному обсязі (відсутня оплата за надані комісійні послуги).

Судом встановлено, що основним чинником виникнення від`ємного значення з ПДВ є застосування нульової ставки оподаткування по ПДВ згідно з п.197.6 ст.197 та пункту 8 підрозділу 2 «Особливості справляння податку на додану вартість» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України на підставі розпорядження Київської ОДА від 23.12.2021 № 827 про надання дозволів на право користування пільгами з оподаткування.

Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 23.12.2021 № 827 позивачу надано дозвіл на право користування пільгами з оподаткування (п. 142.1 ст. 142, абз. 1 п.8 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України) терміном з 01.10.2021 по 30.09.2022 (включно).

Факт наявності виробничих потужностей, працівників, обладнання відповідачем в акті перевірки не заперечується та підтверджується наявними доказами в матеріалах справи.

З матеріалів справи слідує, що позивачем укладено контракти № RH-KR2 від 16.10.2023 року з KUROPATKA SP.ZO.O (Польща), RH-EG1 від 02.10.2023 року з Ebimex Grupa sp.zo.o (Польща), RH-COM4 від 05.01.2024 з COMFORT SP.ZO.O (Польща), згідно з цими контрактами Продавець зобов`язується передати покупця одяг, взуття, речі, що були в користуванні згідно з Інвойсом (п.1.2. контрактів).

З метою здійснення господарської діяльності, позивачем укладено договори комісії з ТОВ «ЕШПАДА» № ES-REH-2 від 14.11.2023 року, з ТОВ «ФУНШАЛ» № FUN-REH-12-23 від 01.12.2023 року, з ТОВ «ХАРЦИСК» № KH-RH-3 від 03.09.2024 року за умовами яких комісіонер зобов`язується за дорученням комітента здійснювати від свого імені та за рахунок комітента за обумовлено договором винагороду такі дії:

- придбання у нерезидентів України вживаних одягу, взуття, речей. Асортимент, кількість, ціна та інші характеристики зазначеного товару визначаються у Додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною;

- укладає імпортні зовнішньоекономічні договори купівлі-продажу товару з нерезидентами України;

- збереження та транспортування товару відповідно до базису поставки за контрактом;

- укладає необхідні договори митного оформлення товару при отриманні та за необхідності може виконувати всі необхідні митні платежі.

Відповідно до пункту 1.2 договору товар, що пройшов митне оформлення передається комісіонером комітенту, та є власністю комітента.

Товар, що є предметом цього договору, передається комісіонером комітенту за актом приймання-передачі у місці зберігання відповідними паріями товару та/або частинами партії товару згідно Додатку, який складається на кошту партію товару окремо, за адресою, зазначеною у відповідному додатку (пункт 1.3 договору).

Згідно з пунктом 1.4 договору сторони погодили, що вантажоодержувачем товару буде безпосередньо сам комісіонер. Пунктом 3.1 договору визначено, що імпортна ціна товару вказується в Додатках до цього договору , які є невід`ємною частиною.

Комітент перераховує грошові кошти для оплати продавцям нерезидентам України за поставлений товар на поточний рахунок комісіонера, зазначений в п.8 цього договору, в національній валюті Україні - гривні.

Купівлю валюти для розрахунків із нерезидентами продавцям за поставлений товар комісіонер здійснює самостійно та приймає на себе всі ризики щодо коливання курсі іноземної валюти (пункт 3.2 договору).

Відповідно до пункту 3.4 договору ціною цього договору є вартість наданих комісіонером послуг відповідно до Звітів комісіонера та актів прийому-передачі наданих послуг.

Суд зазначає, що не заперечується відповідачем, що до перевірки було надані Акти надання послуг, акти прийому-передачі Товару з комісії, звіти комісіонерів, додатки до договорів, банківські виписки. Всі зазначені документи були надані під час перевірки, що підтверджується актом перевірки та містяться в матеріалах справи. Зауважень до наданих документів ані акт перевірки, ані відзив на позовну заяву не містить.

Виконання договорів комісії підтверджується такими документами:

1) з ТОВ «Фуншал»:

- звітами комісіонера № 18892 від 28.12.2024, № 121614 від 27.12.2024, 18814 від 25.12.2024, 120964 від 24.12.2024, 119935 від 20.12.2024, № 18511 від 14.12.2024, 116236 від 10.12.2024, № 18160 від 07.12.2024, № 18156 від 07.12.2024, № 114371 від 05.12.2024, № 17829 від 02.12.2024, №112972 від 02.12.2024, № 102547 від 01.11.2024, № 16130 від 04.11.2024, №16350 від 05.11.2024, № 16358 від 05.11.2024, №16447 від 06.11.2024, №104447 від 07.11.2024, № 16779 від 13.11.2024, № 17097 від 19.11.2024, № 108885 від 20.11.2024;

У звітах комісіонерів зазначаються найменування продавця товару, реквізити митної декларації, за якою було ввезено товар, найменування, сума в валюті та в гривневому еквіваленті вартості товару, розмір комісійної винагороди.

- актами прийому-передачі товару з комісії № 18892 від 30.12.2024, №121614 від 26.12.2024, 18814 від 26.12.2024, 120964 від 25.12.2024, 119935 від 21.12.2024, № 18511 від 16.12.2024, 116236 від 11.12.2024, № 18160 від 09.12.2024, №18156 від 09.12.2024, №114371 від 06.12.2024, №17829 від 03.12.2024, №112972 від 03.12.2024, № 108885 від 21.11.2024, № 17097 від 20.11.2024, № 16779 від 14.11.2024, №104447 від 08.11.2024, №16447 від 07.11.2024, №16358 від 06.11.2024, №16130 від 05.11.2024, № 102547 від 02.11.2024.

Акти приймання-передачі товару з комісії підтверджують перехід права власності на товар.

- актом наданих послуг № 49 від 31.12.2024, № 46 від 30.11.2024.

Акти надання послуг підтверджують відсутність зауважень комітента до комісіонера до обсягу і якості наданих послуг.

Суд зазначає, що у відповідності до ст.9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції.

Зазначені документи, які підтверджують господарські операції між позивачем та Комісіонерами, мають всі обов`язкові реквізити первинного документа. Зауважень до їх змісту акт перевірки та відзив на позовну заяву не містять.

Після ввезення товару на митну територію України він був переданий комісіонерами позивачу, що підтверджується актами прийому-передачі товару з комісії та звітами комісіонера.

На підтвердження господарських операцій позивачем також надано додатки до договорів комісії.

Дослідивши їх зміст, судом встановлено, що додатки до Договору комісії визначали умови поставки та місце передачі товару на кожну поставку.

Суд зауважує, що додатки до договорів надавалися під час перевірки, що відповідачем не заперечується.

Транспортування товару здійснювалося комісіонерами на склад Комітента (позивача) відповідно до умов договорів комісії (відповідно до додатків до Договору комісії, які визначали умови поставки та місце передачі товару на кожну поставку).

Умови поставки були визначені Додатками до договорів, а саме: № 12/12 від 13.12.2024, № 11/12 від 12.12.2024, № 10/12 від 10.12.2024, № 9/12 від 10.12.2024, № 8/12 від 06.12.2024, № 7/12 від 29.11.2024, № 6/12 від 26.11.2024, № 5/12 від 22.11.2024, № 4/12 від 29.11.2024, № 3/12 від 21.11.2024, № 2/12 від 18.11.2024, № 1/12 від 18.11.2024, №1/11 від 18.10.2024, №2/11 від 21.10.2024, №3/11 від 22.10.2024, № 4/11 від 22.10.2024, №5/11 від 23.10.2024, №6/11 від 24.10.2024, №7/11 від 30.10.2024, № 8/11 від 05.11.2024, №9/11 від 06.11.2024.

З додатків вбачається, що ними визначається умова поставки (п.3), місце передачі товару (п.5).

Транспортування товару підтверджується CMR, які наявні у матеріалах справи, а саме: №№95939, , 025719, 00926, , 95985, 95964, 95925, , , , 92935, 65637, 451187, , 022311, , 95931, 81646, 95955, 95933, 451146, 83170, 95961, , 96120, 89921, 83365, 96116, , 80575, 89185, 80601, , , , , 89926, 90364, , , , 451647, 74990, 81684, 0003591, 89906, 89897, 75868, 404598, 023471,451218, 025405, 80635, 451653,025837, 451166, 024816, 536628, 451182,451674, 206, 96189, 80714, 024949, 84038, 45197, , 458403, , , 95991, , 025775, 90381, 90396, 451732, 95927, , 96190, 89970, 90011, , , , , 024801, 242308, , 96215, 451126, 89853, 016994.

2) з ТОВ «ЕШПАДА»:

- звітами комісіонера № 24UA40U8 від 02.12.2024, № 24UA69U9 від 02.12.2024, № 24UA49U0 від 02.12.2024, № 24UA56U7 від 02.12.2024, 24UA59U4 від 02.12.2024, 24UA73U9 від 02.12.2024, № 24UA37U0 від 02.12.2024, 24UA84U0 від 02.12.2024, 24UA88U6 від 03.12.2024, 24UA50U2 від 03.12.2024, 24UA35U9 від 03.12.2024, 24UA83U0 від 04.12.2024, 24UA97U6 від 04.12.2024, 24UA83U5 від 04.12.2024, 24UA09U8 від 04.12.2024, 24UA19U2 від 04.12.2024, 24UA7908 від 04.12.2024, 24UA83U3 від 06.12.2024, 24UA45U1 від 09.12.2024, 24UA95U4 від 09.12.2024, 24UA64U6 від 11.12.2024, 24UA27U5 від 12.12.2024, 24UA86U4 від 16.12.2024, 24UA89U1 від 16.12.2024, 24UA87U3 від 16.12.2024, 24UA88U2 від 16.12.2024, 24UA90U4 від 16.12.2024, 24UA92U2 від 16.12.2024, 24UA15U5 від 16.12.2024, 24UA16U4 від 16.12.2024, 24UA80U1 від 16.12.2024, 24UA53U2 від 16.12.2024, 24UA54U1 від 16.12.2024, 24UA18U7 від 16.12.2024, 24UA82U0 від 17.12.2024, 24UA95U3 від 17.12.2024, 24UA78U9 від 18.12.2024, 24UA81U2 від 18.12.2024, 24UA68U7 від 18.12.2024, 24UA77U0 від 18.12.20247, 24UA98U1 від 20.12.2024, 24UA45U6 від 20.12.2024, 24UA75U8 від 24.12.2024, 24UA77U2 від 24.12.2024, 24UA76U0 від 24.12.2024, 24UA17U6 від 25.12.2024, 24UA19U4 від 25.12.2024, 24UA42U4 від 27.12.2024, 24UA82U0 від 04.11.2024, 24UA53U4 від 05.11.2024, 24UA60U7 від 06.11.2024, 24UA61U6 від 06.11.2024, 24UA65U1 від 07.11.2024, 24UA64U2 від 07.11.20242, 24UA35U2 від 07.11.2024, 24UA49U0 від 08.11.2024, 24UA45U9 від 08.11.2024, 24UA66U7 від 08.11.2024, 24UA98U9 від 08.11.2024, 24UA72U9 від 08.11.2024, 24UA60U0 від 08.11.2024, 24UA67U3 від 11.11.2024, 24UA28U1 від 11.11.20241, 24UA25U4 від 11.11.2024, 24UA55U8 від 11.11.2024, 24UA85U9 від 11.11.2024, 24UA25U6 від 12.11.2024, 24UA48U7 від 13.11.2024, 24UA44U0 від 13.11.2024, 24UA53U6 від 13.11.2024, 24UA36U3 від 14.11.2024, 24UA11U1 від 15.11.2024, 24UA92U7 від 15.11.2024, 24UA93U6 від 15.11.2024, 24UA82U7 від 15.11.2024, 24UA48U0 від 18.11.2024, 24UA45U2 від 18.11.2024, 24UA51U0 від 18.11.2024, 24UA46U1 від 18.11.2024, 24UA49U9 від 18.11.2024, 24UA92U8 від 19.11.2024, 24UA65U0 від 20.11.2024, 24UA69U4 від 20.11.2024, 24UA39U8 від 20.11.2024, 24UA17U5 від 21.11.2024, 24UA18U4 від 21.11.2024, 24UA25U6 від 22.11.2024, 24UA48U5 від 22.11.2024, 24UA04U8 від 22.11.2024, 24UA29U9 від 22.11.2024, 24UA44U7 від 22.11.2024, 24UA37U2 від 24.11.2024, 24UA47U7 від 24.11.2024, 24UA85U1 від 25.11.2024, 24UA48U9 від 25.11.2024, 24UA54U1 від 24.11.2024, 24UA55U0 від 25.11.2024, 24UA50U3 від 26.11.2024, 24UA85U0 від 26.11.2024, 24UA19U6 від 27.11.2024, 24UA79U8 від 28.11.2024, 24UA81U0 від 28.11.2024, 24UA60U6 від 29.11.2024, 24UA11U7 від 29.11.2024, 24UA59U5 від 30.11.2024.

У звітах комісіонерів зазначаються найменування продавця товару, реквізити митної декларації, за якою було ввезено товар, найменування, сума в валюті та в гривневому еквіваленті вартості товару, розмір комісійної винагороди.

- актами прийому-передачі товару з комісії № 24UA40U8 від 03.12.2024, № 24UA69U9 від 03.12.2024, № 24UA49U0 від 03.12.2024, № 24UA56U7 від 03.12.2024, 24UA59U4 від 03.12.2024, 24UA73U9 від 03.12.2024, 24UA37U0 від 03.12.2024, 24UA84U0 від 03.12.2024, 24UA88U6 від 04.12.2024, 24UA50U2 від 04.12.2024, 24UA35U9 від 04.12.2024, 24UA83U0 від 05.12.2024, 24UA97U6 від 05.12.2024, 24UA83U5 від 05.12.2024, 24UA09U8 від 05.12.2024, 24UA19U2 від 05.12.2024, 24UA7908 від 05.12.2024, 24UA83U3 від 07.12.2024, 24UA45U1 від 10.12.2024, 24UA95U4 від 10.12.2024, 24UA64U6 від 12.12.2024, 24UA27U5 від 11.12.2024, 24UA86U4 від 17.12.2024, 24UA89U1 від 17.12.2024, 24UA87U3 від 17.12.2024, 24UA88U2 від 17.12.2024, 24UA90U4 від 17.12.2024, 24UA92U2 від 17.12.2024, 24UA15U5 від 17.12.2024, 24UA16U4 від 17.12.2024, 24UA80U1 від 17.12.2024, 24UA53U2 від 17.12.2024, 24UA54U1 від 17.12.2024, 24UA18U7 від 17.12.2024, 24UA82U0 від 18.12.2024, 24UA95U3 від 18.12.2024, 24UA78U9 від 19.12.2024, 24UA81U2 від 19.12.2024, 24UA68U7 від 19.12.2024, 24UA77U0 від 19.12.20247, 24UA98U1 від 21.12.2024, 24UA45U6 від 21.12.2024 24UA75U8 від 25.12.2024, 24UA77U2 від 25.12.2024, 24UA76U0 від 25.12.2024, 24UA17U6 від 26.12.2024, 24UA19U4 від 26.12.2024, 24UA42U4 від 28.12.2024, 24UA82U0 від 05.11.2024, 24UA53U4 від 06.11.2024, 24UA60U7 від 07.11.2024, 24UA61U6 від 07.11.2024, 24UA65U1 від 08.11.2024, 24UA64U2 від 08.11.2024, 24UA35U2 від 08.11.2024, 24UA49U0 від 09.11.2024, 24UA45U9 від 09.11.2024, 24UA66U7 від 09.11.2024, 24UA98U9 від 09.11.2024, 24UA72U9 від 09.11.2024, 24UA60U0 від 09.11.2024, 24UA67U3 від 12.11.2024, 24UA28U від 12.11.2024, 24UA25U4 від 12.11.2024, 24UA55U8 від 12.11.2024, 24UA85U9 від 12.11.2024, 24UA25U6 від 13.11.2024, 24UA48U7 від 14.11.2024, 24UA44U0 від 14.11.2024, 24UA53U6 від 14.11.2024, 24UA36U3 від 15.11.2024, 24UA11U1 від 16.11.2024, 24UA92U7 від 16.11.2024, 24UA93U6 від 16.11.2024, 24UA82U7 від 16.11.2024, 24UA48U0 від 19.11.2024, 24UA45U2 від 19.11.2024, 24UA51U0 від 19.11.2024, 24UA46U1 від 19.11.2024, 24UA49U9 від 19.11.2024, 24UA92U8 від 20.11.2024, 24UA65U0 від 21.11.2024, 24UA69U4 від 21.11.2024, 24UA39U8 від 21.11.2024, 24UA17U5 від 22.11.2024, 24UA18U4 від 22.11.2024, 24UA25U6 від 23.11.2024, 24UA48U5 від 23.11.2024, 24UA04U8 від 23.11.2024, 24UA29U9 від 23.11.2024, 24UA44U7 від 23.11.2024, 24UA37U2 від 25.11.2024, 24UA47U7 від 25.11.2024, 24UA85U1 від 26.11.2024, 24UA48U9 від 26.11.2024, 24UA54U1 від 25.11.2024, 24UA55U0 від 26.11.2024, 24UA50U3 від 27.11.2024, 24UA85U0 від 27.11.2024, 24UA19U6 від 28.11.2024, 24UA79U8 від 28.11.2024, 24UA81U0 від 29.11.2024, 24UA60U6 від 30.11.2024, 24UA11U7 від 30.11.2024, 24UA59U5 від 02.12.2024.

Акти приймання-передачі товару з комісії підтверджують перехід права власності на товар.

- актом наданих послуг № 143 від 31.12.2025 року, № 139 від 30.11.2025 року.

Акти надання послуг підтверджують відсутність зауважень комітента до комісіонера до обсягу і якості наданих послуг.

Суд зазначає, що у відповідності до ст.9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції.

Зазначені документи, які підтверджують господарські операції між позивачем та Комісіонерами, мають всі обов`язкові реквізити первинного документа. Зауважень до їх змісту акт перевірки та відзив на позовну заяву не містять.

Після ввезення товару на митну територію України він був переданий комісіонерами позивачу, що підтверджується актами прийому-передачі товару з комісії та звітами комісіонера.

На підтвердження господарських операцій позивачем також надано додатки до договорів комісії.

Дослідивши їх зміст, судом встановлено, що додатки до Договору комісії визначали умови поставки та місце передачі товару на кожну поставку.

Суд зауважує, що додатки до договорів надавалися під час перевірки, що відповідачем не заперечується.

Транспортування товару здійснювалося комісіонерами на склад Комітента (позивача) відповідно до умов договорів комісії (відповідно до додатків до Договору комісії, які визначали умови поставки та місце передачі товару на кожну поставку).

Умови поставки були визначені Додатками до договорів, а саме: № 1/12 від 18.11.2024, №2/12 від 18.11.2024, №3/12 від 18.11.2024, №4/12 від 18.11.2024, №5/12 від 18.11.2024, №6/12 від 18.11.2024, №7/12 від 18.11.2024, №8/12 від 18.11.2024, №9/12 від 19.11.2024, №10/12 від 19.11.2024, №11/12 від 19.11.2024, №16/12 від 20.11.2024, №12/12 від 20.11.2024, №13/12 від 20.11.2024, №14/12 від 20.11.2024, №15/12 від 20.11.2024, №17/12 від 20.11.2024, №18/12 від 22.11.2024, №19/12 від 25.11.2024, №20/12 від 25.11.2024, №21/12 від 27.11.2024, №22/12 від 28.11.2024, №23/12 від 02.12.2024, №24/12 від 02.12.2024, №25/12 від 02.12.2024, №26/12 від 02.12.2024, №27/12 від 02.12.2024, №28/12 від 02.12.2024, №29/12 від 02.12.2024, №30/12 від 02.12.2024, №23/12 від 31.12.2024, №32/12 від 02.12.2024, №33/12 від 02.12.2024, №34/12 від 03.12.2024, №35/12 від 03.12.2024, №36/12 від 03.12.2024, №37/12 від 04.12.2024, №38/12 від 03.12.2024, №39/12 від 04.12.2024, №40/12 від 04.12.2024, №41/12 від 06.12.2024, №42/12 від 09.12.2024, №43/12 від 10.12.2024, №44/12 від 10.12.2024, №45/12 від 10.12.2024, №46/12 від 11.12.2024, №47/12 від 11.12.2024, №48/12 від 13.12.2024, №1/11 від 21.10.2024, №2/11 від 22.10.2024, №3/11 від 23.10.2024, №3/11 від 24.10.2024, №23/11 від 30.10.2024, №6/11 від 24.10.2024, №7/11 від 24.10.2024, №8/11 від 25.10.2024, №9/11 від 25.10.2024, №10/11 від 25.10.2024, №11/11 від 25.10.2024, №12/11 від 25.10.2024, №13/11 від 28.10.2024, №14/11 від 28.10.2024, №15/11 від 28.10.2024, №16/11 від 28.10.2024, №17/11 від 28.10.2024, №18/11 від 28.10.2024, №19/11 від 28.10.2024, №20/11 від 29.10.2024, №22/11 від 30.10.2024, №21/11 від 30.10.2024, №5/11 від 24.10.2024, №25/11 від 01.11.2024, №26/11 від 01.11.2024, №27/11 від 01.11.2024, №28/11 від 01.11.2024, №29/11 від 04.11.2024, №30/11 від 04.11.2024, №31/11 від 04.11.2024, №32/11 від 04.11.2024, №33/11 від 04.11.2024, №34/11 від 05.11.2024, №35/11 від 06.11.2024, №36/11 від 06.11.2024, №37/11 від 06.11.2024, №38/11 від 07.11.2024, №39/11 від 07.11.2024, №42/11 від 08.11.2024, №40/11 від 08.11.2024, №41/11 від 08.11.2024, №43/11 від 08.11.2024, №44/11 від 08.11.2024, №45/11 від 11.11.2024, №46/11 від 1111.2024, №47/11 від 11.11.2024, №48/11 від 11.11.2024, №49/11 від 12.11.2024, №50/11 від 12.11.2024, №51/11 від 12.11.2024, №52/11 від 12.11.2024, №53/11 від 13.11.2024, №54/11 від 14.11.2024, №55/11 від 14.11.2024, №56/11 від 15.11.2024, №57/11 від 15.11.2024, №58/11 від 16.11.2024.

З додатків вбачається, що ними визначається умова поставки (п.3), місце передачі товару (п.5).

Транспортування товару підтверджується CMR, які наявні у матеріалах справи, а саме: №№ 95939, , 025719, 00926, , 95985, 95964, 95925, , , , 92935, 65637, 451187, , 022311, , 95931, 81646, 95955, 95933, 451146, 83170, 95961, , 96120, 89921, 83365, 96116, , 80575, 89185, 80601, , , , , 89926, 90364, , , , 451647, 74990, 81684, 0003591, 89906, 89897, 75868, 404598, 023471,451218, 025405, 80635, 451653,025837, 451166, 024816, 536628, 451182,451674, 206, 96189, 80714, 024949, 84038, 45197, , 458403, , , 95991, , 025775, 90381, 90396, 451732, 95927, , 96190, 89970, 90011, , , , , 024801, 242308, , 96215, 451126, 89853, 016994.

CMR це міжнародна автомобільна накладна, яка є товарно-транспортною накладною, що застосовується при міжнародних вантажних автомобільних перевезеннях.

Суд зазначає, що товарно-транспортні накладні (CMR) надавалися до перевірки, що слідує з акту перевірки (аркуш 3), де зазначається, що під час перевірки надавалися товарно-транспортні накладні за листопад- грудень 2024 року, які були перевірені суцільним порядком.

Отже, твердження відповідача про відсутність доказів транспортування товару спростовується доказами, наявними у матеріалах справи доказами та самим змістом акта перевірки.

Відповідно до пункту 85.6. статті 85 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Факт відмови надання платником податків документів під час податкової перевірки повинен фіксуватися у визначений законом спосіб, а саме шляхом складання акта про відмову у наданні документів.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд неодноразово вказував, зокрема, у постановах від 26.01.2021 у справі № 814/3617/14, від 03.03.2021 у справі № 824/638/18-а, від 08.09.2022 у справі № 640/26351/20, від 11.11.2023 у справі № 822/554/17, від 10.01.2023 у справі № 814/876/16 тощо.

Наказом Державної податкової служби України від 04.09.2020 року № 470 затверджено Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків (далі - Методичні рекомендації).

Так, відповідно підпункту 1.4.7.3 «Організація роботи у разі ненадання платником податків документів до перевірки в інших випадках» підпункту 1.4.7 пункту 1.4 розділу I «Організація та проведення перевірок платників податків» Методичних рекомендацій у разі ненадання платником податків під час проведення перевірки (крім наведених у цьому пункті випадків та випадків, передбачених підпунктом 1.4.6 пункту 1.4 цього розділу цих Методичних рекомендацій) відповідних документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для її здійснення, складається відповідний акт, який реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів у порядку, передбаченому підпунктом 1.4.5 пункту 1.4 цього розділу цих Методичних рекомендацій, а також вживаються заходи щодо документування цих фактів у відповідних розділах (додатках) до акта перевірки з наведенням переліку документів, які не надано (за необхідності - згрупованих за типами).

Отже, у разі відмови платника податків у наданні документів чи їх ненадання з інших причин, контролюючий орган складає відповідний акт у довільній формі, в якому зазначає перелік документів, які не надано. Такий акт має бути зареєстрований та задокументований у відповідних розділах акту перевірки.

Водночас, матеріали справи не містять такого акта. Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують ненадання документів до перевірки.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (із зазначенням частки загальної суми податкового кредиту звітного (податкового) періоду, у якому виникло від`ємне значення ПДВ), є ввезення на митну територію України (імпорт) наступних товарів: одяг, що був у користуванні, для подальшого використання; взуття, що було у користуванні, для подальшого використання; речі вживані несортовані з текстильних матеріалів.

Судом встановлено, що у спірний період позивачем імпортовано товари, про що свідчать складені позивачем під час митного оформлення товару митні декларації: UA205180/2024/018892 від 28.12.2024; UA209230/2024/121948 від 27.12.2024; UA205180/2024/018842 від 27.12.2024; UA209230/2024/121614 від 26.12.2024; UA205180/2024/018819 від 25.12.2024; UA205180/2024/018817 від 25.12.2024; UA205180/2024/018814 від 25.12.2024; UA209230/2024/121277 від 24.12.2024; UA205140/2024/081176 від 24.12.2024; UA209230/2024/120964 від 24.12.2024; UA205180/2024/018775 від 24.12.2024; UA209230/2024/120984 від 23.12.2024; UA209230/2024/120645 від 23.12.2024; UA205140/2024/075884 від 02.12.2024; UA209230/2024/119898 від 20.12.2024; UA209230/2024/119935 від 20.12.2024; UA209230/2024/119377 від 18.12.2024; UA209230/2024/119278 від 18.12.2024; UA209230/2024/119168 від 18.12.2024; UA205140/2024/079681 від 18.12.2024; UA209230/2024/118920 від 17.12.2024; UA209230/2024/118970 від 17.12.2024; UA209230/2024/118795 від 17.12.2024; UA205180/2024/018582 від 17.12.2024; UA209230/2024/118618 від 17.12.2024; UA209230/2024/118554 від 16.12.2024; UA209230/2024/118553 від 16.12.2024; UA209230/2024/118480 від 16.12.2024; UA209230/2024/118416 від 16.12.2024; UA209230/2024/118415 від 16.12.2024; UA209230/2024/118192 від 16.12.2024; UA209230/2024/118190 від 16.12.2024; UA209230/2024/118189 від 16.12.2024; UA209230/2024/118188 від 16.12.2024; UA209230/2024/118187 від 16.12.2024; UA209230/2024/118186 від 16.12.2024; UA205180/2024/018511 від 14.12.2024; UA209230/2024/117027 від 12.12.2024; UA209230/2024/116664 від 11.12.2024; UA209230/2024/116614 від 11.12.2024; UA205180/2024/018284 від 11.12.2024; UA209230/2024/116597 від 11.12.2024; UA205180/2024/018225 від 10.12.2024; UA205180/2024/018223 від 10.12.2024; UA209230/2024/116236 від 10.12.2024; UA205180/2024/018224 від 10.12.2024; UA209230/2024/116085 від 10.12.2024; UA205180/2024/018210 від 09.12.2024; UA205180/2024/018211 від 09.12.2024; UA205140/2024/077395 від 09.12.2024; UA205180/2024/018188 від 09.12.2024; UA205180/2024/018186 від 09.12.2024; UA205140/2024/077345 від 09.12.2024; UA205180/2024/018160 від 07.12.2024; UA205180/2024/018156 від 07.12.2024; UA209230/2024/114883 від 06.12.2024; UA205140/2024/076896 від 06.12.2024; UA205140/2024/076908 від 06.12.2024; UA209230/2024/114717 від 06.12.2024; UA209230/2024/114671 від 06.12.2024; UA209230/2024/114371 від 05.12.2024; UA205180/2024/017942 від 04.12.2024; UA205180/2024/017926 від 04.12.2024; UA205180/2024/017931 від 04.12.2024; UA205180/2024/017924 від 04.12.2024; UA205180/2024/017928 від 04.12.2024; UA205180/2024/017919 від 04.12.2024; UA209230/2024/113883 від 04.12.2024; UA205140/2024/076379 від 04.12.2024; UA209230/2024/113819 від 04.12.2024; UA209230/2024/113809 від 04.12.2024; UA205140/2024/076378 від 04.12.2024; UA209230/2024/113683 від 04.12.2024; UA209230/2024/113697 від 04.12.2024; UA205180/2024/017881 від 03.12.2024; UA205180/2024/017866 від 03.12.2024; UA209230/2024/113488 від 03.12.2024; UA205180/2024/017863 від 03.12.2024; UA205140/2024/076150 від 03.12.2024; UA205140/2024/076135 від 03.12.2024; UA205140/2024/076124 від 03.12.2024; UA205180/2024/017853 від 02.12.2024; UA209230/2024/113237 від 02.12.2024; UA205180/2024/017827 від 02.12.2024; UA205180/2024/017829 від 02.12.2024; UA205180/2024/017823 від 02.12.2024; UA205180/2024/017826 від 02.12.2024; UA209230/2024/112973 від 02.12.2024; UA209230/2024/112959 від 02.12.2024; UA209230/2024/112956 від 02.12.2024; UA209230/2024/112949 від 02.12.2024; UA209230/2024/112972 від 02.12.2024; UA209230/2024/112969 від 02.12.2024; UA209230/2024/112940 від 02.12.2024; UA209230/2024/112559 від 30.11.2024; UA209230/2024/112411 від 29.11.2024; UA209230/2024/112275 від 29.11.2024; UA209230/2024/112260 від 29.11.2024; UA209230/2024/111866 від 28.11.2024; UA209230/2024/111821 від 28.11.2024; UA209230/2024/111681 від 28.11.2024; UA209230/2024/111679 від 28.11.2024; UA205180/2024/017604 від 28.11.2024; UA205140/2024/074961 від 28.11.2024; UA209230/2024/111571 від 27.11.2024; UA209230/2024/111501 від 27.11.2024; UA209230/2024/111423 від 27.11.2024; UA209230/2024/111419 від 27.11.2024; UA209230/2024/111451 від 27.11.2024; UA205180/2024/017564 від 27.11.2024; UA205180/2024/017558 від 27.11.2024; UA205180/2024/017548 від 27.11.2024; UA205180/2024/017547 від 27.11.2024; UA205180/2024/017545 від 27.11.2024; UA205180/2024/017543 від 27.11.2024; UA205180/2024/017544 від 27.11.2024; UA209230/2024/111185 від 26.11.2024; UA209230/2024/111153 від 26.11.2024; UA209230/2024/111152 від 26.11.2024; UA209230/2024/111050 від 26.11.2024; UA209230/2024/110954 від 26.11.2024; UA209230/2024/110955 від 26.11.2024; UA209230/2024/110748 від 25.11.2024; UA209230/2024/110686 від 25.11.2024; UA205180/2024/017447 від 25.11.2024; UA205180/2024/017449 від 25.11.2024; UA205180/2024/017436 від 24.11.2024; UA205180/2024/017437 від 24.11.2024; UA205180/2024/017329 від 22.11.2024; UA205140/2024/073744 від 22.11.2024; UA209230/2024/109625 від 22.11.2024; UA209230/2024/109604 від 22.11.2024; UA209230/2024/109548 від 22.11.2024; UA209230/2024/109418 від 21.11.2024; UA209230/2024/109417 від 21.11.2024; UA209230/2024/108885 від 20.11.2024; UA205140/2024/073084 від 20.11.2024; UA205180/2024/017172 від 20.11.2024; UA205180/2024/017173 від 20.11.2024; UA209230/2024/108839 від 20.11.2024; UA209230/2024/108769 від 20.11.2024; UA209230/2024/108665 від 20.11.2024; UA209230/2024/108292 від 19.11.2024; UA205180/2024/017097 від 19.11.2024; UA205180/2024/017056 від 18.11.2024; UA209230/2024/107849 від 18.11.2024; UA209230/2024/107846 від 18.11.2024; UA209230/2024/107851 від 18.11.2024; UA209230/2024/107848 від 18.11.2024; UA209230/2024/107845 від 18.11.2024; UA209230/2024/107382 від 15.11.2024; UA209230/2024/107193 від 15.11.2024; UA209230/2024/107192 від 15.11.2024; UA205180/2024/016919 від 15.11.2024; UA209230/2024/107111 від 15.11.2024; UA205180/2024/016875 від 14.11.2024; UA205180/2024/016872 від 14.11.2024; UA209230/2024/106836 від 14.11.2024; UA205180/2024/016852 від 14.11.2024; UA205180/2024/016787 від 13.11.2024; UA205180/2024/016789 від 13.11.2024; UA205180/2024/016786 від 13.11.2024; UA205180/2024/016785 від 13.11.2024; UA205180/2024/016784 від 13.11.2024; UA205180/2024/016782 від 13.11.2024; UA205180/2024/016781 від 13.11.2024; UA205180/2024/016780 від 13.11.2024; UA205180/2024/016779 від 13.11.2024; UA205140/2024/071531 від 13.11.2024; UA209230/2024/106453 від 13.11.2024; UA209230/2024/106448 від 13.11.2024; UA209230/2024/106444 від 13.11.2024; UA209230/2024/106225 від 12.11.2024; UA205180/2024/016674 від 11.11.2024; UA209230/2024/105685 від 11.11.2024; UA209230/2024/105555 від 11.11.2024; UA209230/2024/105528 від 11.11.2024; UA209230/2024/105525 від 11.11.2024; UA209230/2024/105477 від 11.11.2024; UA209230/2024/105467 від 11.11.2024; UA209230/2024/105460 від 11.11.2024; UA209230/2024/104998 від 08.11.2024; UA205180/2024/016572 від 08.11.2024; UA209230/2024/104966 від 08.11.2024; UA209230/2024/104945 від 08.11.2024; UA209230/2024/104749 від 08.11.2024; UA209230/2024/104635 від 07.11.2024; UA209230/2024/104464 від 07.11.2024; UA209230/2024/104465 від 07.11.2024; UA205180/2024/016491 від 07.11.2024; UA209230/2024/104447 від 07.11.2024; UA205180/2024/016447 від 06.11.2024; UA205180/2024/016446 від 06.11.2024; UA205140/2024/070271 від 06.11.2024; UA209230/2024/104060 від 06.11.2024; UA209230/2024/104061 від 06.11.2024; UA205180/2024/016358 від 05.11.2024; UA205180/2024/016353 від 05.11.2024; UA205180/2024/016350 від 05.11.2024; UA209230/2024/103482 від 04.11.2024; UA209230/2024/103276 від 04.11.2024; UA205180/2024/016310 від 04.11.2024; UA209230/2024/102547 від 01.11.2024.

Суд зазначає, що наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.08.2022 за № 1372/21684, затверджено Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа (далі - Порядок №651), який визначає правила заповнення граф митних декларацій (далі - МД) на бланках єдиного адміністративного документа форми МД-2 (далі - ЄАД), додаткових аркушів до нього форми МД-3 (далі - додаткові аркуші), специфікації форми МД-8 (далі - специфікація), порядок унесення відомостей до доповнення форми МД-6 (далі - доповнення), випадки застосування специфікації, а також порядок оформлення, розподілу та використання аркушів МД форм МД-2, МД-3, МД-6, МД-8.

Згідно п. 47 розділу ІІ Порядку №651 графа 47 «Нарахування платежів» заповнюється у разі сплати (необхідності застосування заходів забезпечення сплати відповідно до розділу Х Митного кодексу України) митних платежів та/або сплати за МД єдиного збору, що справляється в пунктах пропуску через державний кордон України (далі - єдиний збір), та/або сплати плати.

У графі наводяться відомості про нарахування митних платежів. Якщо за МД нараховуються та справляються єдиний збір та/або плата, то відомості про їх нарахування наводяться у цій графі ЄАД. Якщо товар не є об`єктом оподаткування відповідним митним платежем, відомості про нараховування такого платежу в графі не наводяться.

У першій колонці «Вид» зазначається код виду платежу відповідно до класифікатора видів надходжень бюджету, що контролюються митними органами. другій колонці «Основа нарахування» зазначаються: при нарахуванні плати - кількість годин роботи посадової особи митного органу, витрачених на виконання митних формальностей поза місцем розташування митного органу або поза робочим часом, установленим для митного органу, незалежно від кількості оформлених МД; при нарахуванні мита: за адвалорною ставкою - митна вартість товару, зазначена в графі 45 МД; за специфічною ставкою - кількість товару у відповідних одиницях вимірювання та обліку; при нарахуванні акцизного податку: у разі обчислення акцизного податку із застосуванням адвалорних ставок - відповідна база оподаткування (вартість товарів (продукції), що ввозяться на митну територію України, за встановленими імпортером максимальними роздрібними цінами на товари (продукцію), які він імпортує, без податку на додану вартість та з урахуванням акцизного податку);

у разі обчислення акцизного податку із застосуванням специфічних ставок з ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) - відповідна база оподаткування (величина, визначена в одиницях виміру ваги, об`єму, кількості товару (продукції), об`єму циліндрів двигуна автомобіля або в інших натуральних показниках);

при нарахуванні податку на додану вартість:

митна вартість товару, зазначена в графі 45 МД, збільшена на суму мита (для товарів, що підлягають обкладенню митом) та акцизного податку (для товарів, що підлягають обкладенню акцизним податком);

фактурна вартість товару, зазначена в графі 42 МД, перерахована у валюту України за курсом, указаним у графі 23 МД, збільшена на суму мита (для товарів, що підлягають обкладенню митом) та акцизного податку (для товарів, що підлягають обкладенню акцизним податком), якщо митна вартість товару менша, ніж фактурна вартість;

при нарахуванні єдиного збору - дані, на підставі яких здійснюється розрахунок суми єдиного збору (кількість залізничних вагонів, довжина маршруту тощо). Якщо єдиний збір складається з декількох складових (за проведення контролю, плати за проїзд транспортних засобів автомобільними дорогами України, плати за проїзд автомобільних транспортних засобів з перевищенням установлених розмірів загальної маси, осьових навантажень та (або) габаритних параметрів), відомості про нарахування таких складових зазначаються окремими рядками.

У третій колонці «Ставка» зазначаються: при нарахуванні мита - установлений законодавством розмір ставки мита; при нарахуванні акцизного податку - установлений законодавством розмір ставки акцизного податку; при нарахуванні податку на додану вартість - установлений законодавством розмір ставки податку на додану вартість; при нарахуванні плати - установлений законодавством розмір ставки плати; при нарахуванні єдиного збору - установлений законодавством розмір ставки цього збору.

У четвертій колонці «Сума» зазначається нарахована сума відповідного митного платежу. Розмір плати визначається залежно від кількості зазначених у колонці «Основа нарахування» годин з урахуванням установленого законодавством розміру плати за одну годину.

При декларуванні товарів з використанням комплектів додаткових аркушів права нижня частина графи 47 додаткових аркушів не заповнюється.

У п`ятій колонці «Спосіб платежу» зазначається код способу розрахунку відповідно до класифікатора способів розрахунку.

Відповідно до класифікатора видів надходження до бюджету, що контролюються митними органами, опублікований на офіційному сайті Державної податкової служби України код виду надходжень 020 - Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, а код виду надходжень 028 - Податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів та медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; а також лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я).

У графі зазначається у валюті України заявлена митна вартість товару.

Всі митні декларації містять заповнену графу 47 «Нарахування платежів» із визначенням виду надходжень 028, а саме: податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів та медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; а також лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я).

При цьому, згідно ч. 1 ст. 74 Митного кодексу України (далі - МК України) імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Суд зазначає, що з матеріалів справи слідує та не заперечується відповідачем, що позивачем здійснювався імпорт товарів, тобто в межах спірних правовідносин підлягав застосуванню митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Тобто, для ввезення імпортованого товару та випуску його у вільний обіг покупцем має бути сплачено всі митні платежі, встановлені законом на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей.

Як вбачається з акта перевірки, митні декларації, які містяться в матеріалах справи, були надані позивачем до перевірки, у свою чергу, відповідачем зауважень щодо їх форми та зазначених в них відомостей в акті перевірки не наведено.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що у даному випадку первинним документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства і яка безпосередньо підтверджує сплату такого податку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 640/21773/22, від 02.04.2024 у справі № 320/16177/23, від 03.10.2023 у справі № 640/16289/22, від 09.04.2025 у справі № 320/7062/24, від 08.05.2025 у справі № 320/10726/24.

Крім цього, контролюючим органом не заперечується факт оплати частини імпортних операцій, які стали підставою для формування податкового кредиту. Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні банківські виписки, які підтверджують факт оплати.

Використання товару в господарській діяльності підтверджується: калькуляцією собівартості виробленої продукції за грудень та листопад 2024 року, актами про зворотні відходи № 12/03 від 31.12.2024, 12/02 від 31.12.2024, 12/01 від 31.12.2024, № 11/03 від 30.11.2024, 11/02 від 30.11.2024, 11/01 від 30.11.2024.

Звітами виробництва за (листопад 2024 року) від 01.11.2024 №24.1101/11, від 0.11.2024 №24.1104/11, від 05.11.2024 №24.1105/11, від 06.11.2024 №24.1106/11, від 07.11.2024 №24.1107/11, від 08.11.2024 №24.1108/11, від 11.11.2024 №24.1111/11, від 12.11.2024 №24.1112/11, від 13.11.2024 №24.1113/11, від 14.11.2024 №24.1114/11, від 15.11.2024 №24.1115/11, від 18.11.2024 №24.1118/11, від 19.11.2024 №24.1119/11, від 20.11.2024 №24.1120/11, від 21.11.2024 №24.1121/11, від 22.11.2024 №24.1122/11, від 25.11.2024 №24.1125/11, від 26.11.2024 №24.1126/11, від 27.11.2024 №24.1127/11, від 28.11.2024 №24.112/11, від 29.11.2024 №24.1129/11, від 01.11.2024 №24.1101/10, від 0.11.2024 №24.1104/10, від 05.11.2024 №24.1105/10, від 06.11.2024 №24.1106/10, від 07.11.2024 №24.1107/10, від 08.11.2024 №24.1108/10, від 11.11.2024 №24.1111/10, від 12.11.2024 №24.1112/10, від 13.11.2024 №24.1113/10, від 14.11.2024 №24.1114/10, від 15.11.2024 №24.1115/10, від 18.11.2024 №24.1118/10, від 19.11.2024 №24.1119/10, від 20.11.2024 №24.1120/10, від 21.11.2024 №24.1121/10, від 22.11.2024 №24.1122/10, від 25.11.2024 №24.1125/10, від 26.11.2024 №24.1126/10, від 27.11.2024 №24.1127/10, від 28.11.2024 №24.112/10, від 29.11.2024 №24.1129/10, від 01.11.2024 №24.1101/9, від 0.11.2024 №24.1104/9, від 05.11.2024 №24.1105/9, від 06.11.2024 №24.1106/9, від 07.11.2024 №24.1107/9, від 08.11.2024 №24.1108/9, від 11.11.2024 №24.1111/9, від 12.11.2024 №24.1112/9, від 13.11.2024 №24.1113/9, від 14.11.2024 №24.1114/9, від 15.11.2024 №24.1115/9, від 18.11.2024 №24.1118/9, від 19.11.2024 №24.1119/9, від 20.11.2024 №24.1120/9, від 21.11.2024 №24.1121/9, від 22.11.2024 №24.1122/9, від 25.11.2024 №24.1125/9, від 26.11.2024 №24.1126/9, від 27.11.2024 №24.1127/9, від 28.11.2024 №24.112/9, від 29.11.2024 №24.1129/9.

Звітами виробництва за (грудень 2024 року) від 02.12.2024 №24.1202/11, від 03.12.2024 №24.1203/11, від 04.12.2024 № №24.1204/11, від 05.12.2024 №24.1205/11, від 06.12.2024 №24.1206/11, від 09.12.2024 №24.1209/11, від 11.12.2024 №24.1211/11, №24.1202/11, від 12.12.2024 №24.1212/11, від 13.12.2024 №24.1213/11, від 16.12.2024 №24.1216/11, від 17.12.2024 №24.1217/11, від 18.12.2024 №24.1218/11, від 19.12.2024 №24.1219/11, від 20.12.2024 №24.1220/11, від 23.12.2024 №24.1223/11, від 24.12.2024 №24.1224/11, від 25.12.2024 №24.1225/11, від 26.12.2024 №24.1226/11, від 27.12.2024 №24.1227/11, від 30.12.2024 №24.1230/11, від 31.12.2024 №24.1231/11, від 02.12.2024 №24.1202/10, від 03.12.2024 №24.1203/10, від 04.12.2024 № №24.1204/10, від 05.12.2024 №24.1205/10, від 06.12.2024 №24.1206/10, від 09.12.2024 №24.1209/10, від 11.12.2024 №24.1211/10, №24.1202/10, від 12.12.2024 №24.1212/10, від 13.12.2024 №24.1213/10, від 16.12.2024 №24.1216/10, від 17.12.2024 №24.1217/10, від 18.12.2024 №24.1218/10, від 19.12.2024 №24.1219/10, від 20.12.2024 №24.1220/10, від 23.12.2024 №24.1223/10, від 24.12.2024 №24.1224/10, від 25.12.2024 №24.1225/10, від 26.12.2024 №24.1226/10, від 27.12.2024 №24.1227/10, від 30.12.2024 №24.1230/10, від 31.12.2024 №24.1231/10, від 02.12.2024 №24.1202/9, від 03.12.2024 №24.1203/9, від 04.12.2024 № №24.1204/9, від 05.12.2024 №24.1205/9, від 06.12.2024 №24.1206/9, від 09.12.2024 №24.1209/9, від 11.12.2024 №24.1211/9, №24.1202/9, від 12.12.2024 №24.1212/9, від 13.12.2024 №24.1213/9, від 16.12.2024 №24.1216/9, від 17.12.2024 №24.1217/9, від 18.12.2024 №24.1218/9, від 19.12.2024 №24.1219/9, від 20.12.2024 №24.1220/9, від 23.12.2024 №24.1223/9, від 24.12.2024 №24.1224/9, від 25.12.2024 №24.1225/9, від 26.12.2024 №24.1226/9, від 27.12.2024 №24.1227/9, від 30.12.2024 №24.1230/9, від 31.12.2024 №24.1231/9.

Реалізація товару підтверджується видатковими накладними, які були надані до перевірки. Зауважень до наданих документів акт перевірки не містить.

У відповідності до ст.9 вказаного Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, аналогічні вимоги до первинного документа наведені у п. 2.3 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 № 88 (далі Положення № 88).

Суд зазначає, що наявні у матеріалах справи первинні документи містять всі обов`язкові реквізити первинного документа. Договори не визнані у встановлену законом порядку недійсними чи нікчемними.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що якщо при ввезенні товарів на митну територію України платником податку сплачено суму податку до бюджету і така сплата підтверджується митними деклараціями, платник податку має право на включення такої суми податку до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду. Таке розуміння норм Податкового кодексу України відповідає характеру і змісту правового регулювання податку на додану вартість та суті його адміністрування, оскільки право на податковий кредит перебуває у прямій залежності саме від факту сплати відповідної суми податку на додану вартість до бюджету. При цьому митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, є належним документом, що посвідчує право на віднесення сплачених сум податку на додану вартість до податкового кредиту за відповідний період, оскільки вона підтверджує фактичну сплату суми податку до відповідного бюджету.

Отже, у цьому випадку первинним документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства і яка безпосередньо підтверджує сплату такого податку.

Вказана позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2024 року у справі № 640/21773/22, від 02 квітня 2024 року у справі № 320/16177/23 від 03 жовтня 2023 року у справі № 640/16289/22, від 09 квітня 2025 року у справі № 320/42204/23, від 08 травня 2025 року у справі № 320/10726/24.

Щодо факту віднесення комісіонерів до категорії «ризикових» відповідно до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою КМУ від 11.12.2019 року № 1165, суд зазначає, що такий Порядок врегульовує виключно правовідносини, які виникають між податковим органом та платником податку на додану вартість.

При цьому, єдиним правовим наслідком визнання платника податку «ризиковим» є виникнення у податкового органу права зупинити реєстрацію податкової накладної платника ПДВ, визнаного «ризиковим», жодних інших правових наслідків податковим законодавством не передбачено.

Відтак, перебування платника в статусі «ризикового» чи позбавлення цього статусу не може беззаперечно свідчити про реальність чи нереальність вчинених таким платником податків господарських операцій.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів перевірки комісіонерів, водночас, на переконання суду, визнання платника податків таким, що відповідає критеріям ризиковості, на підставі оцінки податкової поведінки не впливає на його господарську діяльність, не створює перешкод для цього, так само, як і не завдає шкоди його діловій репутації.

Така правова позиція висловлена також і Верховним судом, зокрема у постанові від 08.10.2020 року по справі № 280/2284/20.

Відповідно до сталої правової позиції Верховного суду, дії контролюючого органу щодо внесення інформації до електронної бази даних незалежно від джерела її отримання (чи отриманої внаслідок проведення податкової перевірки, чи за результатами засідання комісії, яка вирішує питання реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних) мають характер службової діяльності відповідних осіб з інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органу. Використання контролюючим органом податкової інформації, наявної в інформаційних системах ДФС, або внесення інформації в такі бази за результатами її опрацювання, зокрема віднесення особи до платників, які відповідають критеріям ризиковості, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків і є одним із заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючий орган функцій і завдань.

У висновках Верховного Суду, зокрема, в постановах від 23.12.2020 у справі №815/6018/16, від 23.12.2020 у справі № 813/45/14, від 10.12.2020 у справі № 826/15975/14 зазначається про неможливість похідної відповідальності платника за наслідками порушення податкового законодавства його контрагентом на підставі службової інформації податкового органу, яка є недопустимим джерелом доказу.

Верховний Суд також неодноразово наголошував на тому, що платник податку не має обов`язку щодо контролю податкової дисциплінованості свого контрагента і не може відповідати за порушення таким контрагентом податкового законодавства про що вказано у постановах від 21.01.2021 у справі № 806/417/15, від 21.01.2021 у справі № 820/11465/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4938/17.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду також неодноразово висловлював позицію, що відповідальність має індивідуальний характер і платник податків не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб (постанови від 04 червня 2020 року у справі № 340/422/19, від 10 липня 2020 року у справі № 120/4723/18-а, від 13 серпня 2020 року у справі № 520/4829/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 820/1379/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 826/16705/17, від 20 жовтня 2020 року у справі № 806/705/15 тощо).

Отже, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Тому невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та / або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Ця правова позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 816/1118/17, від 15 січня 2019 року у справі № 809/2918/13-а.

У практиці, зокрема, адміністративного судочинства застосовується загальний принцип in dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права): у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків особи у її взаємовідносинах з державою (в особі відповідних суб`єктів владних повноважень), тлумачення такого закону здійснюється на користь особи (суб`єкта приватного права).

З огляду на викладене суд вважає, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону № 996-ХIV та пункту 2.4 Положення первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону № 996-ХIV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.

Таким чином, будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону № 996-ХIVпідтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

У пунктах 70, 71 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» ЄСПЛ дійшов висновків, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності. Ураховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків з декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Водночас, відповідачем не надано до суду документального підтвердження обставин, що товариство та/або його контрагенти задіяні у проведенні ризикових операцій.

Жодних доказів провадження позивачем господарської діяльності в умовах та обставинах, котрі характеризуються ознаками недодержання вимог чинного законодавства України, не подано.

Отже, за даних обставин, суд вважає, що твердження відповідача не знайшли свого підтвердження, є недоведеними та спростовуються наданими позивачем поясненнями з їх документальним підтвердженням.

Дослідивши наявні у справі докази, а також проаналізувавши наведені законодавчі норми, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про наявність правових підстав для їх задоволення.

Доводи відповідача не спростовують встановлену під час розгляду справи відсутність підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення за результатами проведення податкової перевірки.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, відповідачем не доведено, а позивачем спростовано правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з огляду на що, таке податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управління Державної податкової служби у Київській області є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові виграти, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 21 березня 2025 року № 118140705.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5А) на користь Підприємства об`єднання громадян "Центр реабілітації" "РЕГЕНТ" (, місцезнаходження: 08301, Київська область, м. Бориспіль, вул. Бежівка, буд. 14, офіс 313) понесені останнім судові витрати у розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.