Справа № 420/23570/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/23570/24

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.,

повний текст судового рішення

складено 08.05.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_5 ), про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 16.02.2024 року №447-АГ «Про результати службового розслідування» в частині притягнення начальника групи телекомунікаційних систем відділення зв`язку та інформаційних систем старшого лейтенанта ОСОБА_2 до матеріальної відповідальності шляхом утримання щомісяця з грошового забезпечення у розмірі 10 % коштів на 1/6 від загальної суми 186 603,00 гривень;

- зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) та НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) повернути старшому лейтенанту ОСОБА_2 всі грошові кошти, утримані з його грошового забезпечення за наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 16.02.2024 року №447-АГ «Про результати службового розслідування» та наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону, виданого на підставі ч.1 ст.11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 16.02.2024 року №447-АГ «Про результати службового розслідування».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач не вбачає причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і завданою шкодою, оскільки матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача державі завдано збитки, у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо втрати матеріальних засобів на загальну суму 186 603,00 грн. Відповідачем не доведено належними та достовірними доказами, що позивач своїми діями чи бездіяльністю порушував установлений порядок обліку, зберігання, використання військового майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового майна.

19.08.2024 року від відповідача - НОМЕР_3 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №ЕС/35189/24), відповідно до якого відповідач наголосив, що заперечує проти задоволення вимог, посилався на те, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність своїх дій, та відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

15.08.2024 року від відповідача - НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №ЕС/34429/24), відповідно до якого відповідач також заперечує проти задоволення вимог ОСОБА_1 , зазначаючи, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність своїх дій. Також, вказав, що НОМЕР_4 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військовою частиною НОМЕР_2 ), суму матеріальних збитків в розмірі 24 375,69 грн., утриману з грошового забезпечення позивача на підставі виданого військовою частиною НОМЕР_1 грошового атестату № НОМЕР_6 , перераховано на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) в повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №2531 від 14.05.2024 року, №3388 від 13.06.2024 року, №4148 від 12.07.2024 року та платіжною інструкцією №3096 від 17.07.2024 року про повернення військовою частиною НОМЕР_1 надлишково перерахованих коштів у липні 2024 року. Таким чином, військовою частиною НОМЕР_2 перераховано на розрахунковий рахунок військової частини НОМЕР_1 суму утриманого з грошового забезпечення ОСОБА_1 матеріального збитку на підставі інформації з грошового атестату №86 у загальному розмірі 24 375,69 грн. Зазначено, що Військовою частиною НОМЕР_2 не приймалося рішення щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення позивача до матеріальної відповідальності. При цьому, підстави вважати протиправною інформацію, зазначену у грошовому атестаті №86, виданому військовою частиною НОМЕР_1 , відсутні.

23.08.2024 року від третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військової частини НОМЕР_5 ) надійшли пояснення щодо позову (№ЕС/36699/24), згідно яких зазначено про пропуск позивачем строку звернення до суду, що є самостійною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки не надано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1 (Війська частина НОМЕР_5 ), про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

30.12.2024 року ухвалою Одеського окружного адміністративного суду поновлено позивачу строк звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1 (Війська частина НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/23570/24.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 16.02.2024 року №447-АГ «Про результати службового розслідування», в частині притягнення начальника групи телекомунікаційних систем відділення зв`язку та інформаційних систем старшого лейтенанта ОСОБА_2 до матеріальної відповідальності, шляхом утримання щомісяця з грошового забезпечення у розмірі 10% коштів на 1/6 від загальної суми 186 603,00 гривень.

Зобов`язано НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України та НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України повернути старшому лейтенанту ОСОБА_2 утримані з його грошового забезпечення грошові кошти згідно наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 16.02.2024 року №447-АГ «Про результати службового розслідування» та наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону, виданого на підставі ч.1 ст.11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 16.02.2024 року №447-АГ «Про результати службового розслідування».

На вказане рішення суду Військова частина НОМЕР_2 подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року у справі №420/23570/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) відмовити у повному обсязі.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції хибно не було враховано при вирішенні спірних правовідносин та не надано належної правової оцінки доводам НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, як Відповідача по справі, не було проведено належного аналізу нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини і, як наслідок, неправильно було застосовано норми матеріального права, з порушенням норм процесуального права, що, на думку апелянта, є беззаперечною підставою для скасування судового рішення.

Військова частина НОМЕР_1 також подала апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року по справі №420/23570/24 повністю, ухвалити нове рішення, яким позов громадянина ОСОБА_1 залишити без розгляду. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у НОМЕР_3 Прикордонному загоні Державної прикордонної служби України, та на даний час проходить військову службу у НОМЕР_4 Прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.

Відповідно до наказу НОМЕР_3 Прикордонного загону від 19 травня 2022 року №586-АГ «Про проведення позапланової інвентаризації», інвентаризаційною комісією, членом якої, у тому числі, був позивач, у період з 24 травня 2022 року по 20 червня 2022 року, було проведено позапланову інвентаризацію основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_3 прикордонного загону, яка з 17 лютого 2022 року виконувала бойові завдання в районі АДРЕСА_1 на ділянці НОМЕР_7 прикордонного загону.

На підставі протоколу інвентаризаційної комісії від 30 червня 2022 року та інвентаризаційних описів, було видано наказ НОМЕР_3 прикордонним загоном від 07 липня 2022 року №806-АГ «Про результати позапланової інвентаризації» (далі Наказ №806-АГ), відповідно до якого старшого сержанта ОСОБА_3 було притягнуто до матеріальної відповідальності, та вирішено утримувати щомісяця 20 відсотків з грошового забезпечення старшого сержанта ОСОБА_3 на загальну суму 186 603,00 грн. З урахуванням чого, зі старшого сержанта ОСОБА_3 було стягнуто 186 603,00 грн.

Не погоджуючись із діями та рішенням Військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом щодо визнання протиправним та скасування Наказу № 806-АГ в частині затвердження протоколу інвентаризаційної комісії від 30 червня 2022 року та утримання щомісяця з грошового забезпечення у розмірі 20 % коштів старшого сержанта ОСОБА_3 на загальну суму 186 603,00 грн., та повернути всі грошові кошти, утримані з його грошового забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року у справі №420/16613/22 позов задоволено, визнано протиправним та скасовано пункт 8 Наказу №806-АГ «Про результати позапланової інвентаризації» в частині притягнення старшого сержанта ОСОБА_3 до матеріальної відповідальності шляхом утримання щомісяця з грошового забезпечення у розмірі 20 % кошти на загальну суму 186 603,00 грн. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повернути всі грошові кошти, утримані з його грошового забезпечення.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі №420/16613/22 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 було залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року залишено без змін. У відкритті касаційного провадження в цій справі відмовлено.

З метою з`ясування обставин події, наказом НОМЕР_3 прикордонного загону від 12 грудня 2023 року №2609-АГ «Про призначення службового розслідування» було розпочато службове розслідування.

В ході службового розслідування було встановлено наступне.

Пунктом 2 наказу НОМЕР_3 прикордонного загону від 19 травня 2022 року №586-АГ «Про проведення позапланової інвентаризації» (далі Наказ №586-АГ) /додаток 9/ для проведення інвентаризації матеріальних цінностей прикордонної комендатури швидкого реагування призначено комісію у складі: голова комісії: заступник начальника загону з тилу підполковник ОСОБА_5 ; члени комісії: начальник відділу тилового забезпечення підполковник ОСОБА_6 , головний бухгалтер начальник фінансово-економічного відділу капітан ОСОБА_7 , начальник групи криптографічного захисту інформації відділення зв`язку та інформаційних систем капітан ОСОБА_8 , начальник служби ракетно-артилерійського озброєння відділу озброєння та інженерно-технічного забезпечення майор ОСОБА_9 .

Відповідно до пункту 4 Наказу №586-АГ, у разі тимчасової відсутності голови або членів інвентаризаційної комісії, обов`язки щодо здійснення визначених заходів (інвентаризації) покласти на посадових осіб що виконують їх посадові обов`язки на час їх тимчасової відсутності. У зв`язку з вибуттям у відрядження капітана ОСОБА_10 до підрозділів охорони державного кордону відповідно до розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України №гриф/280-563-Е «Про відновлення роботи СКЗ», обов`язки щодо здійснення інвентаризації у складі комісії було покладено начальника апаратної СКІТА-04 відділення рухомих засобів відділу зв`язку та інформаційних систем лейтенанта ОСОБА_2 , оскільки відповідно до посадових обов`язків, у разі відсутності начальника групи криптографічного захисту інформації, начальник апаратної СКІТА-04 виконує його обов`язки в повному обсязі.

В протоколі інвентаризаційної комісії від 30.06.2022 року (додаток 10) зазначено наступне. «Матеріальні цінності, які рахуються за підрозділом в цілому зберігаються незадовільно, без дотримання режиму складування та розміщення, матеріальні цінності хаотично розподілені по місцях дислокації підрозділу, що дозволяє їм виконувати поставлені завдання але ускладнює контроль, перевірку матеріальних цінностей, де яке майно знаходиться в приміщеннях ПКШР, але контролю за їх зберіганням та переміщенням не можливо здійснити матеріально-відповідальним особам. Звірка з бухгалтерським обліком у службі ФЕВ (бс) не ведеться. Інвентарні та номенклатурні номери приблизно на 50% основних засобах та необоротних активах відсутні або не відповідають обліковим даним бухгалтерського обліку. Не відпрацьовуються акти списання та акти виконаних робіт для списання розхідних матеріалів (будівельні матеріали)»; під час проведення інвентаризації більшість майна речової служби знаходилось на видачі, чим ускладнювало перерахунок та облік майна, поряд з цим комісією було виявлено нестачу у матеріально відповідальної особи (далі - МВО), зокрема, ОСОБА_3 (інвентаризаційний опис № 312):

- спальний мішок 80 шт. (30 шт. було знищено на ділянці НОМЕР_7 прикордонного загону 24 лютого 2022 року під час виконання бойового наказу), ( ОСОБА_11 та ОСОБА_4 );

- намет памірка 10 шт. ( ОСОБА_12 );

- маска балістична 97 шт. (30 шт. було знищено на ділянці НОМЕР_7 прикордонного загону 24 лютого 2022 року під час виконання бойового наказу), ( ОСОБА_12 );

- жилет розвантажувальний 40 шт. (30 шт. було знищено на ділянці НОМЕР_7 прикордонного загону 24 лютого 2022 року під час виконання бойового наказу), ( ОСОБА_11 та ОСОБА_4 );

- рюкзак бойовий ТУ 1 шт. (знищено на ділянці НОМЕР_7 прикордонного загону 24 лютого 2022 під час виконання бойового наказу), ( ОСОБА_12 );

- рюкзак польовий 120 л. 48 шт. (30 шт. було знищено на ділянці НОМЕР_7 прикордонного загону 24 лютого 2022 року під час виконання бойового наказу), (МВО ОСОБА_13 та ОСОБА_4 );

- бронежилет 15 шт. (5 шт. було знищено на ділянці НОМЕР_7 прикордонного загону 24 лютого 2022 року під час виконання бойового наказу), (МВО ОСОБА_13 та ОСОБА_4 );

- шолом 34 шт. (5 шт. було знищено на ділянці НОМЕР_7 прикордонного загону 24 лютого 2022 під час виконання бойового наказу), (МВО ОСОБА_13 та ОСОБА_4 );

- килим спальний польовий ізоляційний 59 шт. (30 шт. було знищено на ділянці НОМЕР_7 прикордонного загону 24 лютого 2022 року під час виконання бойового наказу), (МВО ОСОБА_13 та ОСОБА_4 );

- плащ намет солдатський 33 шт. (30 шт. було знищено на ділянці НОМЕР_7 прикордонного загону 24 лютого 2022 року під час виконання бойового наказу), ( ОСОБА_11 );

- жилет світло відбивний 4 шт. ( ОСОБА_11 ); - наколінники/налокітники 30 шт. (30 шт. було знищено на ділянці НОМЕР_7 прикордонного загону 24 лютого 2022 під час виконання бойового наказу), ( ОСОБА_12 ).

Відповідно до п.3 наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 16.02.2024 року №4447-аг «Про результати службового розслідування» з позивача та інших 5 військовослужбовців утримується щомісяця 10% з грошового забезпечення в рівних частинах на загальну суму 186 603,00 гривень.

Відповідно до описової частини оскаржуваного наказу НОМЕР_3 прикордонного загону від 16 лютого 2024 року №447-АГ (далі Наказ №447-АГ), в ході службового розслідування щодо виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року по справі №420/16613/22 було встановлено, що інвентаризаційною комісією, членом якої був позивач, було допущено грубі порушення чинного законодавства в сфері інвентаризації військового майна, що призвело до не встановлення об`єктивних причин виникнення нестачі матеріальних засобів на суму 186 603,00 грн., безпідставне притягнення до матеріальної відповідальності старшого сержанта ОСОБА_3 та стягнення з останнього 186 603,00 грн.

Вважаючи такі дії відповідача - НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ), протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо скасування оскаржуваного наказу в частині притягнення його до матеріальної відповідальності.

Листом від 22.05.2024 року №04.1/9435-24-Вих. по суті звернення позивача розглянуто не було, надано витяг з висновку службового розслідування; копії відповідних доданків до службового розслідування; витяг з наказу №447-АГ від 16.02.2024 року.

13.06.2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з вимогою скасувати наказ начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 16.02.2024 року №447-АГ, в частині притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності.

28.06.2024 року відповідно до відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №02.8/Я-154/160 «Про результати розгляду скарги» скаргу позивача не було розглянуто по суті та, відповідно, оскаржуваний наказ в частині заявлених вимог не скасовано.

Вважаючи пункт 3 наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 16.02.2024 року №447-АГ «Про результати службового розслідування» в частині притягнення начальника групи телекомунікаційних систем відділення зв`язку та інформаційних систем старшого лейтенанта ОСОБА_2 до матеріальної відповідальності шляхом утримання щомісяця з грошового забезпечення у розмірі 10 % коштів на 1/6 від загальної суми 186 603,00 гривень, протиправним, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду щодо визнання його протиправним та скасування.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 року №1934- XII правовою основою діяльності Збройних Сил України є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», статути Збройних Сил України, інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, що регулюють відносини в оборонній сфері.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року за №548- XIV (далі по тексту - Статут), зокрема, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами (стаття 9 Статуту):

- необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно (стаття 11 Статуту);

- кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту);

- військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом (стаття 26 Статуту);

- військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах (стаття 27 Статуту).

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначає Закон України від 21.09.1999 року №1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (надалі Закон №1075-XIV), зокрема:

- військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо (стаття 1 Закону №1075-XIV);

- військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України (частини 1 та 2 статті 3 Закону №1075-XIV);

- військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо. У порядку, передбаченому частиною першою цієї статті, ведеться облік майна, закріпленого за підпорядкованими військовими частинами, у службах забезпечення органів військового управління, органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, на які покладаються завдання щодо забезпечення військових частин майном відповідно до затверджених норм та організації його ефективного використання. Списання військового майна за актами технічного стану та інспекторськими посвідченнями провадиться командирами військових частин і посадовими особами органів військового управління відповідно до їх компетенції в порядку, встановленому Міністерством оборони України (стаття 4 Закону №1075- XIV);

- для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України ( частина 1 статті 5 Закону №1075-XIV).

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 2000 р. №748 затверджено Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах (далі - Положення №748) яким передбачено:

- метою проведення інвентаризації є встановлення фактичної наявності військового майна, його якісного стану (категорійності) і комплектності, виявлення обсягів нестачі, надлишку та надлишкового військового майна, а також відображення результатів інвентаризації в інвентаризаційних описах або відомостях наявності та якісного стану майна (далі інвентаризаційний опис) ( пункт 3 Положення №748);

- інвентаризація військового майна у військовій частині проводиться як планова, так і позапланова - у разі перевірки результатів господарської діяльності і документальної ревізії та в інших випадках, коли необхідно встановити наявність військового майна. Інвентаризація проводиться за наказами (розпорядженнями) командира (начальника) військової частини, вищестоящих командирів (начальників), а також за рішенням органу досудового розслідування, прокурора або суду (пункт 4 Положення №748);

- позапланова інвентаризація військового майна проводиться обов`язково у разі, зокрема, установлення фактів зловживань службовим порушень, крадіжок або зіпсування майна, а також за становищем, інших службових рішенням органу досудового розслідування, прокурора або суду ( пункту 7 Положення №748);

- результати інвентаризації оформляються актом, до якого додаються інвентаризаційні описи і який підписується головою і членами інвентаризаційної комісії, а також у порядку ознайомлення командирами (начальниками) відповідних служб. Акт разом з інвентаризаційними описами, оригіналами облікових документів та письмовими поясненнями, одержаними від матеріально відповідальних осіб, щодо виявлених надлишків і нестач військового майна, висновками та пропозиціями інвентаризаційної комісії подається на затвердження командиру (начальнику) військової частини ( пункт 29 Положення №748);

- у разі виявлення за результатами інвентаризації надлишку або нестачі військового майна командир (начальник) військової частини призначає розслідування з метою встановлення причин їх виникнення, розміру заподіяної шкоди та винних осіб. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб установлено в ході інвентаризації (пункт 30 Положення №748);

- відповідальність за нестачу військового майна несуть матеріально відповідальні особи (пункт 31 Положення №748);

- рішення про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок нестачі військового майна, і про ступінь відповідальності винних осіб приймається на підставі матеріалів інвентаризації, під час проведення якої встановлено причини, розмір шкоди та винних осіб, або результатів розслідування. Заподіяна шкода відшкодовується винними особами у порядку, передбаченому законодавством (пункт 32 Положення №748);

- командир (начальник) військової частини видає за результатами інвентаризації наказ і доповідає про них вищестоящому командиру (начальнику) ( пункт 34 Положення №748).

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 за № 160- ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-IX), зокрема:

- пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано (пункт 5 ч.1 ст.1 Закону №160-IX);

- підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність (ч.1 ст.3 Закону №160-IX);

- умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди (ч.2 ст.3 Закону №160-IX);

- особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (пункт 1 ч.1 ст.6 Закону №160-IX);

- розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами (ч.ч.1 та 2 ст.7 Закону №160-IX);

- у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (ч.2 ст.8 Закону №160-IX);

- розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом. (ч.4 ст.8 Закону №160-IX);

- відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону (ч.1 ст.10 Закону №160-IX);

- стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення (ч.1 ст.13 Закону №160-IX);

- наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством (ч.1 ст.14 Закону №160-IX);

- у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ (ч.3 ст.14 Закону №160-IX).

Аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку винної протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Що ж стосується правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення військовослужбовця до відповідальності, то така оцінка повинна фокусуватися на тому, чи було прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення, чи встановлені законом підстави для застосування стягнення та чи є застосоване стягнення пропорційним (співмірним) із вчиненим діянням.

При вирішенні даних спірних правовідносин суд застосовує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду 08.05.2018 року у справі №920/316/17, від 21.12.2018 року у справі №920/31/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №904/3667/19 тощо, згідно з якою причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, заподіяною державі, є обов`язковою умовою настання відповідальності, і він полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а виключно за ту шкоду, яка заподіяна, зокрема, його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями а викликана якимись іншими обставинами.

У постанові від 20.03.2019 року у справі №918/203/18 Верховний Суд констатував, що причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, колегія суддів зазначає, що у вирішенні спору про відшкодування шкоди необхідно враховувати, що саме протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) відповідної особи є причиною завданої шкоди. Отже, між діями чи бездіяльністю та шкодою має бути прямий причинний зв`язок. За його наявності збитки підлягають відшкодуванню. За відсутності такого зв`язку збитки не відшкодовуються.

Зокрема, як зазначено у спірному наказі, підставою для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності стала виявлена згідно наданих результатів інвентаризації нестача по речовій службі майна на загальну суму 186 603,00 грн., на підставі протоколу інвентаризаційної комісії від 30.06.2022 року та інвентаризаційного опису №312 від 15.06.2022 року.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що внаслідок нестачі матеріальних цінностей, яка встановлена за результатами позапланової інвентаризації, була завдана пряма дійсна шкода, обчислена відповідно до вимог статті 8 Закону №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

При цьому, колегія суддів зазначає, що за вищевказаним Положенням №748 відповідальність за організацію інвентаризації військового майна несе командир (начальник) військової частини, який повинен створити належні умови для її проведення у стислі терміни, визначити об`єкти (крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов`язковим) і терміни проведення інвентаризації, зокрема, у разі приймання (здачі) посади матеріально відповідальними особами (п.п.5, 7 цього Положення).

Причиною та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення зазначено неналежне виконання позивачем службових обов`язків, порушення ним вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Разом з цим, як вірно з`ясовано судом першої інстанції, ані матеріали службового розслідування, ані оскаржуваний наказ не містить належних висновків щодо доведеності заподіяння саме позивачем такої шкоди та внаслідок вчинення саме ним відповідних протиправних дій, як того вимагають вищезазначені положення Закону №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

У висновку службового розслідування вказано лише на порушення позивачем п.п. 12, 14 Постанови Кабінету Міністрів України №748 від 03.05.2000 року в частині неякісного проведення інвентаризації, за що і було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Поряд з цим, в абзаці першому на сторінці 14 висновку службового розслідування прямо зазначено, що «встановити за даних обставин об`єктивно і повно коло осіб по факту нестачі матеріальних цінностей... не представляється можливим».

Тобто в даному випадку очевидним є факт наявності суто припущення у висновках службового розслідування, а отже з огляду на наведені обставини, не вбачається причинного зв`язку між протиправною поведінкою, зокрема, позивача та завданою шкодою, оскільки матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача державі завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо втрати матеріальних засобів на загальну суму 186 603,00 грн.

Крім того, відповідачами не доведено належними, достатніми, достовірними доказами, що позивач своїми діями чи бездіяльністю порушував встановлений порядок обліку, зберігання, використання військового майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового майна.

Відповідно до вимог ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1 (Війська частина НОМЕР_5 ), про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії є правомірними, а отже підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька