Справа № 320/16329/24
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року справа №320/16329/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса 49123, м. Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ), в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 28.10.1988 по 05.09.1989, 21.12.1989 по 14.02.1991, з 01.01.1992 по 31.05.1999;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 28.10.1988 по 05.09.1989, 21.12.1989 по 14.02.1991, з 01.01.1992 по 31.05.1999, здійснити відповідний перерахунок та призначити пенсію за віком до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» урахуванням вищевказаного стажу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, із заявою та відповідними документами на призначення пенсії за віком. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (за принципом екстериторіальності) відмовило у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років, оскільки за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_2 з 28.10.1988 по 05.09.1989, так як в підставі не зазначено номер документа про звільнення, та з 21.12.1989 по 14.02.1991, оскільки в підставі не зазначено номер документа про прийняття на роботу. Починаючи з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Відповідно до вищезазначеного до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР тільки по 31.12.1991.

Позивач зазначає, що його загальний стаж є достатнім для призначення пенсії, що підтверджується записами в трудовій книжці. Тому, твердження відповідачів, що його стаж складає менше 27 років вважає нічим не обґрунтованими та протиправними.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві надав до суду відзив, у якому зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правильно визначило підстави для незарахування вищезазначених періодів роботи, оскільки це відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області правом на надання відзиву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення на електронну адресу копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, підписану кваліфікованим електронним підписом головуючого судді, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 24.04.2024 року.

Відтак останнім днем на подання відзиву на позовну заяву було 09.05.2024.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві.

У червні 2022 року йому виповнилося 60 років і 17 травня 2023 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для призначення пенсії за віком згідно з ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивач вважає, що згідно з цим законом він має право на призначення пенсії за віком при досягненні 60 років та при стажу роботи понад 27 років.

Також зазначає, що відповідний стаж підтверджується трудовою книжкою, згідно з якою його загальний стаж складає понад 27 років.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Вищевказану заяву за принципом екстериторіальності передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за результатами розгляду якої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.05.2023 року №01 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення", оскільки відсутній необхідний страховий стаж.

В обґрунтування відмови в рішенні зазначено, що пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення - 60 років. Вік заявника на дату звернення - 60 років.

Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення - 27 років.

При цьому, до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно з записами трудової книжки серія НОМЕР_2 з 28.10.1988 по 05.09.1989, так як в підставі не зазначено номер документа про звільнення, та з 21.12.1989 по 14.02.1991, оскільки в підставі не зазначено номер документа про прийняття на роботу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них причин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується системою загальнообов`язкового державного соціального страхування за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, і забезпечується створенням мережі державних, комунальних та приватних закладів для догляду за непрацездатними особами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок пенсій регулюються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV, пенсія - це щомісячна виплата у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа у разі досягнення пенсійного віку, визнання її особою з інвалідністю, або члени її сім`ї у випадках, визначених цим законом. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог цього Закону за даними системи персоніфікованого обліку, а за періоди до її впровадження - на підставі документів, визначених чинним на той час законодавством.

Відповідно до частин 1 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від форми власності, а також на підставі членства у колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру, тривалості роботи та перерв у ній. До стажу також зараховується:

а) будь-яка інша робота, під час якої працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період отримання допомоги по безробіттю, робота засуджених, а також робота за цивільно-правовими угодами за умови сплати страхових внесків;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах, на курсах підготовки кадрів, підвищення кваліфікації, перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі чи клінічній ординатурі;

ж) час догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У законодавстві, що діяло до 1 січня 2004 року, зокрема у Законі № 1788-XII, йшлося про загальний трудовий стаж, який є ширшим поняттям, ніж страховий стаж, оскільки охоплює періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала обов`язковому соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту «д» статті 56 цього Закону, до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах, а також на курсах підготовки кадрів.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, право на пенсію за віком мають особи після досягнення 60-річного віку за наявності не менше 15 років страхового стажу (до 31 грудня 2017 року). Починаючи з 1 січня 2022 року, це право мають особи, які мають не менше 29 років страхового стажу.

Стаття 62 Закону № 1788-XII визначає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження стажу у разі її відсутності або відсутності відповідних записів установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пункт 1 Порядку № 637 встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Якщо її немає або в ній відсутні необхідні записи, трудовий стаж підтверджується іншими документами - довідками, виписками з наказів, архівними документами тощо.

Таким чином, положення Порядку № 637 застосовуються лише у випадках відсутності трудової книжки або записів у ній, оскільки трудова книжка залишається основним документом, що підтверджує трудовий стаж.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Перший запис у ній здійснюється не пізніше ніж через тиждень після прийняття на роботу. Титульний аркуш заповнюється на підставі паспорта і засвідчується підписом відповідальної особи та печаткою підприємства. При звільненні всі записи мають бути завірені підписом керівника або уповноваженої особи та печаткою підприємства.

Аналогічні вимоги закріплено в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Законодавством визначено порядок ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок, а також відповідальність за порушення цих вимог. Усі записи до трудової книжки можуть вноситися лише визначеним колом посадових осіб.

Отже, позивач, як особа, на яку не покладено обов`язок організації ведення, обліку та зберігання трудових книжок, не може нести відповідальність за неточності чи помилки, допущені під час їх оформлення.

Відтак, неправильне заповнення трудової книжки не може бути підставою для відмови органу Пенсійного фонду України у призначенні пенсії або незарахуванні страхового стажу, що фактично обмежує право громадянина на соціальний захист.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17.

Суд також зауважує, що трудове законодавство не покладає на працівника обов`язку контролювати ведення або заповнення трудової книжки роботодавцем, а тому працівник не може нести негативні наслідки порушень, допущених під час її оформлення.

Судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_2 , у якій наявні трудові записи, про те, що позивач 28.10.1988 прийнятий на посаду майстра з пошиву взуття в Кооператив «Гарантія», протокол рішення зборів від 27.10.1988 №2 (запис №20).

25.09.1989 звільнений за ст. 31 КЗпП РСФСР (за власним бажанням), протокол рішення зборів від 02.09.1989 (запис №21).

Відповідні записи засвідчені головою кооперативу та скріплені печаткою.

21.12.1989 прийнятий на посаду затяжчика взуття в Кооператив «Гарантія», протокол загальних зборів від 30.10.1989 (запис №24).

14.02.1991 звільнений за ст. 31 КЗпП РСФСР (за власним бажанням), протокол зборів від 14.02.1991 №4 (запис №25).

Відповідні записи засвідчені головою кооперативу та скріплені печаткою.

Отже, у вищевказаній трудовій книжці містяться відомості про трудову діяльність позивача у спірний період, що відповідає хронології обставин прийняття та звільнення з роботи. Записи щодо дати прийняття на роботу та звільнення виконані чітко, не містять виправлень, неточностей, які б могли викликати обґрунтовані сумніви щодо їх змісту.

Тобто, із наведених записів можливо встановити період, протягом якого позивач перебував у трудових відносинах; місце роботи та посаду; відомості про підставу звільнення; документи (протоколи загальних зборів кооперативу), на підставі яких здійснені записи у трудовій книжці.

Тому, на працівника не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Позивач, який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Адже, невиконання підприємством правил ведення трудових книжок не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Отже, позивач має відповідні записи у трудовій книжці серії НОМЕР_2 щодо спірних періодів роботи з 28.10.1988 по 05.09.1989, з 21.12.1989 по 14.02.1991.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічні висновки наведені також в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі N 754/14898/15-а; від 24 травня 2018 у справі N 490/12392/16-а.

За таких обставин, доводи відповідачів щодо не підтвердження страхового стажу, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці позивача не містяться номери документів про призначення та звільнення спростовано матеріалами справи, а отже неврахування відповідачем до страхового стажу вищезазначених періодів його роботи підтвердженого Трудовою книжкою серії НОМЕР_2 є необґрунтованими та протиправними.

За даних обставин відповідачі фактично переклали відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Стосовно не зарахування записів 26-35 з трудової книжки позивача НОМЕР_2 , тобто записів роботи (служби) на території РРФСР після 31.12.1991, оскільки починаючи з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 N 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з РФ дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року N 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року N 140/98-ВР.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 N 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" передбачено вихід України з Угоди від 13.03.92. Крім того, з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді від 13.03.92.

Після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у РФ, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Офіційні документи, видані компетентними органами РФ, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку шляхом проставлення апостилю.

Водночас за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Таким чином, оскільки позивач набув спірний стаж до вказаної дати, суд розглядає справу за нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у тому числі з урахуванням Угоди.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 (далі Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 7 Угоди між урядом України і урядом рф про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.93 (далі Угода від 14.01.93) встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди від 14.01.93 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зі змісту наведених положень Угоди від 14.01.93 суд дійшов висновку, що її положення розповсюджуються також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком. Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території рф або на підприємстві зареєстрованому на території рф після 13.03.92, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в рф. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Отже стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Крім того, відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів" від 15.04.94, ратифікованої Законом України від 11.07.95 N 290/95-ВР, визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Тобто, обчислення стажу роботи позивача здійснюється згідно з законодавством рф, на території якої у спірний період відбувалась його трудова діяльність.

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка була чинною на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Відтак припинення участі рф в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 N 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

А тому стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватися при встановленні права особи на пенсію та її обчислення.

Крім того суд зазначає, що надані позивачем документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією рф припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на зарахування періодів роботи в рф не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Відтак стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватися при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Підсумовуючи зазначене, суд констатує, що відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

Решта доводів та заперечень відповідачів висновків суду по суті цієї частини заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку N 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 N 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку N 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Отже, у даному випадку, повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким прийнято рішення від 24.05.2023 року №01 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, проте обов`язок виплати пенсії, залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Вирішуючи заявлений спір, суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Окрім того, і за приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку N 11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

"Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх."

"Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують."

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (N 19336/04) ЄСПЛ вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polanda N 30210/96).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі N 353/265/17 та від 04 травня 2022 року у справі N 805/5133/18-а.

Так, Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (частина 2 статті 245). У цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Тому, оскільки розрахунок стажу та призначення пенсії відноситься до повноважень саме пенсійних органів, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 28.10.1988 по 05.09.1989, з 21.12.1989 по 14.02.1991, а також подальший період роботи (служби) на території росії після 31.12.1991 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 та зобов`язати повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, яку останній подавав 17.05.2023 року з урахуванням висновків суду, зроблених під час розгляду даної справи.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 1073,60 грн згідно з квитанцією від 06.10.2023 року № 3346-2318-8223-8135, який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (; 49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) від 24.05.2023 року №01 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (; 49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 28.10.1988 по 05.09.1989, з 21.12.1989 по 14.02.1991, а також подальший період роботи (служби) на території росії з 01.01.1992 по 31.05.1999 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 (записи 26-35), що дає право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (; 49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком, подану 17.05.2023 року, з урахуванням висновків суду, зроблених під час розгляду даної справи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (; 49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.12.2025.

Суддя Панченко Н.Д.