Справа № 160/34890/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
08 грудня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області (далі відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення дисциплінарної палати КДКА № 6/ДПР-25 від 10.10.2025 року про застосування до мене, адвоката ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача, який є предметом оскарження.
Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову. Позивач просить суд забезпечити позов та:
- зупинити дію рішення дисциплінарної палати КДКА № 6/ДПР-25 від 10.10.2025 року про застосування до мене - адвоката Андріяшевської М.С., дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік - до вирішення справи судом.
Заява про забезпечення позову обґрунтована посиланнями на те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних позивачем рішень може призвести до порушення його конституційного права на працю, суттєво вплинути на майнове становище та ділову репутацію, що істотно ускладнить або навіть унеможливить здійснення ефективного захисту та поновлення його прав і законних інтересів у разі визнання їх судом порушеними. Зупинення адвокатської діяльності заявника є втручанням в його конвенційні права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист людини та основоположних свобод, в частині права на працю. Таке втручання може бути обґрунтованим виключно у разі його правомірності, тобто після надання судом оцінки правомірності оскаржуваних рішень. Враховуючи те, що зупинення дії мого свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю негативно впливає на реалізацію мого права на працю у вигляді здійснення мною адвокатської діяльності, як єдиного виду праці, а у випадку зупинення чи позбавлення права на зайняття такою діяльністю я можу бути позбавлена єдиного джерела існування.
За правилами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Розглянувши подану заяву та перевіривши матеріали адміністративного позову, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до положення ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією із гарантій захисту прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб - позивачів (майбутніх позивачів) в адміністративному процесі; механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, ухваленого в адміністративній справі на користь позивача. Водночас заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (майбутнього позивача) до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їхнього відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також, якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача), та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Із наведеного слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог останнього щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими (репутаційними, службовими, іншими) наслідками.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.09.2023 року у справі №580/244/23.
Підстави для забезпечення позову є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01.11.2023 року у справі №160/8773/23.
Позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.
Рішенням відповідача від 10.10.2025 року №6/ДПР-25 притягнуто адвоката ОСОБА_1 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2390 від 14.11.2011 року, видане КАК Дніпропетровської області, до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статей 7, 42. 44 Правил адвокатської стики, та застосувати до адвоката ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік.

В обґрунтуванні рішення зазначено, зокрема, що до дисциплінарної палати Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури надійшла ухвала судді Металургійного районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.05.2025 року ОСОБА_2 щодо порушення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_1 . В період з 05.08.2024 року по 21.05.2025 року у справі було призначено 8 судових засідань, в усі з яких захисник ОСОБА_1 не з`явилась. Адвокат Андріяшевська М.С. не дотримується вказаних вище норм КПК України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики, зокрема, не надаючи суду докази на підтвердження поважності причин її неявки в судові засідання. З урахуванням наведених обставин, суд вважає за необхідне порушити перед Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Дніпропетровської області питання про дисциплінарну відповідальність адвоката ОСОБА_1 . Дисциплінарною палатою встановлено, що адвокат Андріяшевська М.С. не з`явилась вісім разів поспіль у заздалегідь призначені судові засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, й при цьому, або взагалі не повідомивши суд про причини своєї нявки, або повідомивши, але не надавши доказів поважності таких причин. За даних обставини дисциплінарна палата вважає, що адвокат Андріяшевська М.С. вчинила дії, спрямовані на невиправдане затягування судового розгляду справи, порушивши вимоги ст. 44 ПАЕ. Також такі дії адвоката Андріяшевської М.С. свідчать про неповагу до інших учасників справи, порушення їх процесуальних прав, зокрема адвоката Панченко М.І., який в суді підтримав клопотання прокурора та заявив, що вже пройшло 7 місяців з моменту звернення до суду з клопотанням про проведення судово-медичної експертизи, яке на даний час так і не розглянуто, у зв`язку з неявкою захисника Андріяшевської М.С.. Вважав, що захисник Андріяшевська М.С. не з`являється в судові засідання для того, щоб не розглядати вказане клопотання. Окрім того, в діях адвоката вбачається прояв неповаги до суду, а наслідки таких дій можуть призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвекції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Дисциплінарна палата вважає, що неявка адвоката Андріяшевської М.С. у судові засідання, що були призначені 06.08.2024 року, 29.08.2024 року, 22.10.2024 року. 27.11.2024 року, 22.01.2025 року, 26.02.2025 року, 03.04.2025 року, 21.05.2025 року, свідчить про систематичне порушення положень статей 7, 42, 44 Правил адвокатської етики.

Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Також мають досліджуватися достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.10.2024 у справі №440/3038/24.

Крім того, суд зазначає, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.09.2019 у справі №826/13306/18.

Вирішуючи питання співмірності заходу забезпечення позову суд зауважує, що позивачем не враховано наявність інтересів, з якими і належить порівнювати співмірність застосованого засобу забезпечення позову. Так, виходячи з окремо вказаного надалі, в даній справі не йдеться про очевидно протиправне рішення. Як наслідок, питання співмірності належить вирішувати в аспекті прийняття відповідачем щодо позивача рішення, правомірність якого лише буде оцінена в подальшому. В результаті такого рішення позивачу на 1 рік зупинено право на заняття адвокатською діяльністю.

Позивач обґрунтовуючи співмірність вказувала, що йдеться про її право на працю, суттєвий вплинув на майнове становище та ділову репутацію, що істотно ускладнить або навіть унеможливить здійснення ефективного захисту та поновлення його прав і законних інтересів у разі визнання їх судом порушеними.

Суд констатує, що обставини істотного ускладнення або унеможливлення здійснення ефективного захисту та поновлення прав і законних інтересів позивача у разі висновку суду про їх порушення відсутні. Так, жодного конкретного обґрунтування такого ускладнення або унеможливлення відновлення прав позивача позивачем не наведено. В свою чергу суд констатує, що ймовірне скасування спірного рішення являтиме собою ефективний спосіб захисту прав позивача. При цьому відповідні можливі негативні наслідки, що можуть виникнути в період оскарження рішення, позивач як компетентна в галузі права особа матиме можливість відшкодувати згідно встановлених процедур. Зазначені наслідки не мають такого характеру та інтенсивності, який би вимагав вжиття запропонованого позивачем заходу забезпечення позову.

Щодо права позивача на працю та впливу на її майнове становище суд зауважує, що виклад позовної заяви вказує про визначення позивачем себе як досвідченого спеціаліста у галузі права. Також в наявності фах вчителя української мови та літератури. Тобто, йдеться про різносторонньо розвинуту особу високого професійного рівня, працездатного віку, без обмежень в сфері трудової діяльності (відповідні обставини не стверджувалися, такі докази відсутні). На противагу цьому позивач жодним чином не конкретизувала ані інтенсивність впливу спірного рішення на сферу свого приватного життя, в т.ч. на право на працю (зокрема, і в аспекті власних доводів про свій професійний рівень і тд), ані неможливість реалізації такого права в період чинності спірного рішення.

Позивач окремо вказувала, що виключно адвокатська діяльність є її джерелом для існування. Проте, ця обставина позивачем не підтверджена жодним чином відсутні довідки з податкових органів, не надано характеристику майнового стану позивача та обсягу наявних засобів для існування для можливості вирішення питання про ступінь впливу на права позивача спірного рішення в період судового розгляду.

Щодо ділової репутації позивача, то суд погоджується з впливом на таку репутацію існування спірного рішення. Водночас, в першу чергу вплив на таку репутацію здійснює сам факт прийняття такого рішення. Припинення впливу пов`язане вже з завершенням судового розгляду (для випадку можливого скасування спірного рішення). В свою чергу зупинення або незупинення дії відповідного рішення має істотно менше значення в аспекті впливу на репутацію позивача, аніж сам факт прийняття або скасування такого рішення.

Отже, доводи позивача щодо співмірності судом враховані та відхилені як безпідставні.

Щодо іншої підстави для забезпечення позову у вигляді очевидних ознак протиправності рішення відповідача суд зазначає наступне.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.10.2023 року у справі №300/5005/22.

В цій справі наявні обставини не вказують на очевидну протиправність поведінки відповідача, а перевірка відповідних доводів потребує встановлення фактичних обставин справи та доведення на підставі відповідних доказів, що не може характеризувати оскаржуване рішення, як очевидно протиправне.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 31.08.2023 року у справі №640/6523/21.

Наявність очевидної протиправності спірного правового акту підлягає доказуванню в межах адміністративного процесу під час розгляду адміністративної справи по суті з дотриманням вимог процесуального закону стосовно оцінки доказів, а саме належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їхній сукупності з наданням можливості реалізації прав та виконання обов`язків усіх його учасників.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 13.07.2023 року у справі №640/16003/22, від 24.05.2023 року у справі №640/10883/22, від 10.10.2023 року у справі №120/2284/23.

Наявні обставини справи не дають підстав вважати існуючими підстави для забезпечення позову згідно п. 2 ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки наразі доводи позивача про дійсне настання подій, якими обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову, не підтверджені жодним чином.

Отже, судом констатується відсутність підстав для забезпечення позову як за п. 1, так і за п. 2 ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Суд також зазначає, що задоволення заяви в спосіб, який пропонує позивач, фактично є вирішенням спору по суті без судового розгляду, що є неприпустимим.

Відтак, правомірність та оцінка дій та рішення відповідача підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті та буде надана судом за результатами розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи приписи наведених положень актів національного законодавства, суд дійшов висновку, що у даному випадку підстави, передбачені ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України для забезпечення даного позову - відсутні, тому відмовляє у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко