Справа № 520/34352/23
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 грудня 2025 року

м. Київ

справа №520/34352/23

адміністративне провадження №К/990/29763/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Желєзного І.В., розглянувши клопотання Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про зупинення дії постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2024 року у справі № 520/34352/23 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (далі - Спеціалізована прокуратура), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора () та Спеціалізованої прокуратури () щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 грудня 2019 року по 28 жовтня 2023 року;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора () та Спеціалізовану прокуратуру () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 грудня 2019 року до 28 жовтня 2023 року у межах шести місяців.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора () та Спеціалізованої прокуратури () щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 грудня 2019 року по 28 жовтня 2023 року;

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора () та Спеціалізовану прокуратуру () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 грудня 2019 року по 28 жовтня 2023 року в межах шести місяців у розмірі 981 грн 96 коп.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 01 липня 2024 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та ОСОБА_1 - задовольнив частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року у справі № 520/34352/23 - скасував.

Прийняв нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 грудня 2019 року по 28 жовтня 2023 року.

Зобов`язав Спеціалізовану прокуратуру () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 грудня 2019 року по 28 жовтня 2023 року у розмірі 195 585 грн 70 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовив.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Спеціалізована прокуратура та Офіс Генерального прокурора звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалами від 10 вересня 2024 року відкрив касаційні провадження за касаційними скаргами Спеціалізованої прокуратури та Офісу Генерального прокурора на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2024 року у справі № 520/34352/23 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною й зобов`язання вчинити певні дії, та витребував із Харківського окружного адміністративного суду справу № 520/34352/23.

Спеціалізована прокуратура звернулась до Верховного Суду із клопотаннями про зупинення виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2024 року у справі № 520/34352/23.

Вирішуючи клопотання про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення суддя-доповідач зазначає таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Таким приписам Конституції України кореспондують положення частин другої, третьої статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), якими визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Подібні приписи містять й норми статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частиною першою статті 375 КАС України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013 Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року наголошував, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Конституцією України гарантується, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права; суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 8 та частина перша статті 129).

Крім того, Закон № 1402-VIII (статті 2, 6, 48) встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року; далі - Конвенція) Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, передбачені цією Конвенцією.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 9 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

З огляду на вищевикладене Верховний Суд підкреслює, що зупинення виконання або дії судових рішень допускається як винятковий захід, для чого повинні існувати вагомі поважні причини. Відповідна заява повинна бути мотивована, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені належними доказами. Таке зупинення не повинно порушувати балансу інтересів сторін, а також не порушувати прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Заявник повинен навести обґрунтування відповідної вимоги та довести, що захист його прав та інтересів стане об`єктивно неможливим без вжиття таких заходів; для відновлення порушених прав необхідно буде докласти надмірних зусиль та / або витрат; існуватимуть перешкоди для застосування або буде неможливим застосування передбачений статтями 380 та 381 КАС України механізм повороту виконання судового рішення.

Отже, для зупинення виконання або дії судових рішень, яке допускається як виняток, повинні бути вагомі причини. Сподівання і припущення скаржника на певні результати касаційного розгляду справи не можуть бути підставою для зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

При цьому, згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Це правило стосується, в тому числі й обставин, якими сторона обґрунтовує заяву про зупинення виконання (дії) судових рішень на стадії касаційного провадження.

Заявлене ж відповідачем клопотання про зупинення виконання оскарженого судового рішення наведеним критеріям не відповідає, оскільки не містить належних, вагомих і достатніх обґрунтувань та доказів на їх підтвердження.

Доводи заявника ґрунтуються на припущеннях та сподіваннях на конкретні результати розгляду справи, а обґрунтовані підстави, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію оскаржуваного рішення суду, у клопотанні не наведено.

При цьому, сама по собі незгода скаржника з оскаржуваним судовим рішенням не є підставою для зупинення його дії, оскільки перевірка правильності застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права здійснюється судом касаційної інстанції лише під час касаційного перегляду справи з дотриманням визначеної КАС України процедури і процесуальних гарантій учасників справи.

Інших доводів щодо наявності підстав для зупинення дії судового рішення зазначене клопотання не містить.

Підсумовуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання Спеціалізованої прокуратури необхідно відмовити.

Керуючись статтями 340, 375 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про зупинення виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2024 року у справі № 520/34352/23 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не оскаржується.

Суддя І. В. Желєзний