Справа № 460/15257/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/15257/24 пров. № А/857/10194/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТОТРАК» до Рівненської митниці про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

суддя у І інстанції Комшелюк Т.О.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 13 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТОТРАК» (далі ТОВ «ОТОТРАК») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними і скасувати:

рішення про коригування митної вартості товарів (далі Рішення) Рівненської митниці (далі Митниця) №UA204020/2024/000041/2 від 19.06.2024;

картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі Картка відмови) Митниці №UA204020/2024/000437.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі №460/15257/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки той надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують заявлену митну вартість імпортованого товару. Тому оскаржувані Рішення та Картка відмови є необґрунтованими та такими, що не відповідає вимогам митного законодавства.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Митницею, яка просила таке скасувати та відмовити у задоволенні позову ТОВ «ОТОТРАК».

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості імпортованого позивачем товару було встановлено, що Митниця володіла інформацією щодо митного оформлення подібного товару.

Відтак, з метою підтвердження інформації щодо заявленої митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, митницею 17.06.2024 направлено декларанту електронне повідомлення з вимогою надати додаткові документи:

1) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

2) інвойс від 16.04.2024 № ZJ23Z044;

3) пакувальний лист;

4) транспортний документ за маршрутом Гданськ Косаково;

5) виписку з бухгалтерської документації.

У зв`язку із ненаданням усіх додаткових документів, витребуваних Митницею, за результатом проведеної процедури консультації з декларантом прийнято Рішення від 19.06.2024 №UA204020/2023/000041/2 та митну вартість оцінюваних товарів визначено на основі інформації про вартість подібних товарів. Для визначення митної вартості оцінюваних товарів використано найменшу вартість із альтернативних, згідно інформації, наявної у Митниці із врахуванням обсягів товарів, згідно із рівнями митної вартості ЄАІС Держмитслужби.

Випуск товару у вільний обіг здійснено за МД від 19.06.2024 № 24UA06U3.

Сума додатково нарахованих митних платежів становить 250320,78 грн.

Наполягає на тому, що аналіз норм МК дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, зокрема, шляхом витребування додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема, невідповідністю порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ТОВ «ОТОТРАК» підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Звертає увагу апеляційного суду на теё що Митниця не вказує яких саме відомостей не вистачало у документах, поданих до митного оформлення, відповідно до обраного методу визначення митної вартості за ціною договору. Доказів, які б підтверджували відсутність у поданих документах всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, митним органом не надано як під час розгляду судом першої інстанції, так і разом з апеляційною скаргою.

Подані до митного оформлення документи чітко відображають ідентичні умови поставки та оплати, а також вартість товару, яка і була повністю сплачена позивачем на час митного оформлення, підтвердження чого було надано митному органу.

Твердження Митниці про «розбіжності» і «виникнення сумнівів» є необґрунтованими.

Наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.

Відтак, ТОВ «ОТОТРАК» вважає, що у митного органу були відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення належними документами, які кореспондуються між собою та містять чітку і зрозумілу інформацію про товар та його ціну.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ "ОТОТРАК" здійснює діяльність у сфері оптової торгівлі деталями та приладдям для автотранспортних засобів (основний КВЕД 45.31). Господарська діяльність товариства пов`язана із імпортом автомобільних запчастин від заводів-виробників, офіційних дистриб`юторів з-за кордону, зокрема, з Китайської Народної Республіки.

Відтак, ТОВ «ОТОТРАК» уклало зовнішньоекономічний контракт № ZJ21Z005 від 01.11.2021 на поставку автомобільних запчастин та комплектуючих до них із заводом-виробником QINGDAO ZHONGJIA CARGO CONTROL CO. LTD. на умовах FOB-QINGDAO/CHINA.

Задля митного оформлення товару, придбаного на виконання умов вказаного контракту, декларантом позивача було подано до митного оформлення митну декларацію (далі МД) №24UA58U1 від 17.06.2024, до якої для підтвердження заявленої митної вартості та методу її визначення (за ціною котракуту) додано такі документи:

контракт № ZJ21Z005 від 01.11.2021;

додаткову угоду № ADD_ZJ21Z005_1 від 26.12.2022;

специфікацію № 4ZJ від 16.04.2024;

proforma invoice № ZJ23Z044 від 12.12.2023;

сommercial invoice № ZJ23Z044 від 16.04.2024;

сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № C24MA3NHJFW50135 від 21.05.2024;

коносамент № HYSF від 20.04.2024;

CMR № 21093 від 13.06.2024;

супровідний документ T1 (Dispatch note modelT1) № MRN24PL322010NS6RCK14 від 13.06.2024;

супровідний документ T1 (Dispatch note modelT1) № MRN24PL322080NS6R9XP4 від 12.06.2024;

квитанцію SWIFT № 437 від 28.12.2023;

заключну виписку з АТ КБ «Приватбанк» за 28.12.2023;

квитанцію SWIFT № 501 від 10.05.2024;

заключну виписку з АТ КБ «Приватбанк» за 10.05.2024;

квитанцію SWIFT № 509 від 20.05.2024;

заключну виписку з АТ КБ «Приватбанк» за 20.05.2024;

відвантажувальну специфікацію від 16.04.2024;

пакувальний лист № б.н. від 16.04.2024;

прайс-лист № з 01.12.2023 по 30.04.2024;

МД країни відправлення № 00397156 від 17.04.2024;

договір доручення № 19/12/19 щодо надання послуг з декларування товарів від 19.12.2019;

договір № ОТ/34-67 від 27.12.2022;

заявку № 5689 від 06.05.2024 до договору № OТ/34-67 від 27.12.2022;

рахунок на оплату № 7464 від 13.06.2024;

платіжну інструкцію № ОТ727 від 17.06.2024 про оплату рахунка № 7464 від 13.06.2024;

довідку про транспортні витрати № 21093 від 13.06.2024;

лист вих. № 1806-1 від 18.06.2024;

експертний висновок № I-114 від 18.06.2024р. з додатками.

За наслідками опрацювання поданих декларантом документів Митницею прийнято оспорювані Картку відмови № UA204020/2024/000437 та Рішення UA204020/2024/000041/2 від 19.06.2024, яким здійснено коригування митної вартості товару позивача за резервним методом визначення митної вартості. При цьому у вказаному Рішенні зазначено, що митна вартість імпортованого позивачем товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом оскільки:

1) декларантом не подано всіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України (далі МК) та у відповідності до частини 5 статті 54 МК;

2) подані до митного оформлення документи містять неточності, а саме:

- у графі 70 банківського платіжного документу від 28.12.2023 № 437 зазначений інвойс від 12.12.2023 № ZJ23Z044. Разом із цим до митного оформлення наданий інвойс від 16.04.2024 № ZJ23Z044;

- у графі 70 банківського платіжного документу від 10.05.2024 № 501 зазначений інвойс від 12.12.2023 № ZJ23Z044. Разом із цим до митного оформлення наданий інвойс від 16.04.2024 № ZJ23Z044;

- у графі 70 банківського платіжного документу від 20.05.2024 № 509 зазначений інвойс від 12.12.2023 № ZJ23Z044. Разом із цим до митного оформлення наданий інвойс від 16.04.2024 № ZJ23Z044;

- рахунок про транспортні витрати від 13.06.2024 № 7464 містить відомості щодо вартості перевезення Гданськ - Косаково, хоча до митного оформлення не надано жодних перевізних документів від місця завантаження Гданськ до Косаково;

- у наданому до митного оформлення супровідному документі Т1 від 13.06.2024 №MRN24PL322010NS6RCK14 вказано пакувальний лист, який до митного оформлення не надано.

При цьому Митниця вказала, що володіє ціновою інформацією щодо митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких здійснено за митними деклараціями:

товар № 1 - МД від 09.04.2024 № UA100100/2024/028945 - 4,07 usd/кг;

товар № 2 - МД від 10.04.2024 № UA100320/2024/411855 - 3,18 usd/кг;

товар № 3 - МД від 16.04.2024 № UA110050/2024/001748 - 3,14 usd/кг;

товар № 6 - МД від 28.05.2024 № UA100060/2024/216966 -4,07 usd/кг;

товар № 12 - МД від 08.05.2024 № UA403070/2024/004086 - 3,86 usd/кг.

Заявлена декларантом митна вартість може бути визнана Митницею за умови надання додаткових документів згідно з переліком:

1) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені про вартість товару або сировини; спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій;

2) інвойс від 16.04.2024 Nє ZJ23Z044;

3) пакувальний лист;

4) транспортний документ за маршрутом Гданск - Косаково;

5) виписку з бухгалтерської документації.

У зв`язку із відсутністю у декларанта та Митниці прийнятної до застосування інформації щодо можливості застосування попередніх методів визначення митної митну вартість партії товарів позивача скориговано із застосуванням резервного методу згідно із положеннями статті 64 МК.

Митну вартість товару № 1 визначено на підставі цінової інформації щодо митної вартості аналогічного товару, митне оформлення якого здійснено за МД від 09.04.2023 №UA100100/2024/028945 - 4,07 USD/кг.

Митну вартість товару № 2 визначено на підставі цінової інформації щодо митної вартості аналогічного товару, митне оформлення якого здійснено за МД від 10.04.2023 №UA100320/2024/411855 - 3,18 USD/кг.

Митну вартість товару № 3 визначено на підставі цінової інформації щодо митної вартості аналогічного товару, митне оформлення якого здійснено за МД від 16.04.2023 №UA110050/2024/001748 - 3,14 USD/кг.

Митну вартість товару № 6 визначено на підставі цінової інформації щодо митної вартості аналогічного товару, митне оформлення якого здійснено за МД від 10.04.2023 №UA100060/2024/216966 - 4,07 USD/кг.

Митну вартість товару № 12 визначено на підставі цінової інформації щодо митної вартості аналогічного товару, митне оформлення якого здійснено за МД від 08.05.2023 №UA403070/2024/004086 - 3,86 USD/кг.

ТОВ ТОВ «ОТОТРАК» не погодилося із вказаними Карткою відмови та Рішенням Митниці і за захистом своїх прав звернулося до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 3 статті 318 МК встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як визначено у статті 50 МК, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК).

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Приписами статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до частини 6 статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про те, що сумніви Митниці у правильному визначенні декларантом митної вартості імпортованого ним товару були необґрунтовані, що призвело до ухвалення протиправних Картки відмови та Рішення, що оспорюються.

При оцінці доводів Митниці про те, що подані декларантом до митного контролю та оформлення документи не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості, а також містили розбіжності, що викликало необхідність у витребуванні у декларанта додаткових документі та коригування заявленої митної вартості, апеляційний суд зазначає таке.

Оцінюючи доводи митного органу у частині невідповідностей у номерах інвойсів, зазначених у графі 70 банківського платіжного документу від 28.12.2023 №437 (від 12.12.2023 №ZJ23Z044) та наданого до митного оформлення (від 16.04.2024 №ZJ23Z044); у графі 70 банківського платіжного документу від 10.05.2024 №501 (від 12.12.2023 №ZJ23Z044) та наданого до митного оформлення (від 16.04.2024 №ZJ23Z044); у графі 70 банківського платіжного документу від 20.05.2024 №509 (від 12.12.2023 № ZJ23Z044) та наданого до митного оформлення (від 16.04.2024 № ZJ23Z044), апеляційний суду виходить із такого.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, за умовами контракту №ZJ21Z005 від 01.11.2021 продавець зобов`язувався поставити товар згідно із специфікаціями та комерційними інвойсами на партію товару. Товар мав бути поставлений на територію України не пізніше 180 календарних днів з моменту часткової передоплати на розрахунковий рахунок продавця. Оплата покупцем здійснюється шляхом переказу на рахунок продавця суми і в терміни, зазначені в специфікаціях чи інвойсах на партію товару, загальна вартість товару за Контрактом складається з сум комерційних інвойсів.

Загальна вартість товару склала 42370,20 USD.

Продавцем було виставлено Proforma invoice № ZJ23Z044 від 12.12.2023 на суму 42370,20 USD, поданий при митному оформленні, у якому зазначено умови оплати: 30 % Т/Т передоплати, 70 % Т/Т балансовий платіж на протязі 40 календарних днів від дати інвойсу.

Відтак, ТОВ «ОТОТРАК» здійснило передоплату у розмірі 12779,76 USD, що підтверджується квитанцією SWIFT № 437 від 28.12.2023, що була надана декларантом відповідачу до митного оформлення.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що продавцем за наслідками виконання договірних зобов`язань було сформовано Commercial invoice №ZJ23Z044 від 16.04.2024, який містить аналогічні з рахунком-проформою умови оплати: 30% Т/Т передоплати, 70% Т/Т балансовий платіж на протязі 40 календарних днів від дати інвойсу, що також надавався Митниці під час митного оформлення товарів. Вказане відображено у оспорюваному Рішенні №UA204020/2024/000041/2 від 19.06.2024 у графі 33.

Обов`язок сплатити решти 70% вартості товарів позивач виконав шляхом здійснення двох платежів (SWIFT № 501 від 10.05.2024 на суму 15000,00 USD і SWIFT № 509 від 20.05.2024 на суму 14590,44 USD).

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що здійснення оплати за товар із посиланнями на рахунок-проформу (Proforma invoice) у графі 70 квитанцій SWIFT №437 від 28.12.2023, №501 від 10.05.2024, №509 від 20.05.2024 відповідає визначеним у контракті № ZJ21Z005 від 01.11.2021 умовам.

При цьому специфікація № 4ZJ від 16.04.2024, рахунок-проформа Proforma invoice №ZJ23Z044 від 12.12.2023 та рахунок-фактура Commercial invoice №ZJ23Z044 від 16.04.2024 не містять будь-яких розбіжностей у числових значеннях митної вартості товару, відображають ідентичні умови оплати та вартість товару, на що слушно звернув увагу суду першої інстанції.

Водночас в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд першої інстанції слушно при вирішенні цього спору звернув увагу на висновки, викладені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.04.2018 у справі №815/329/17, відповідно до яких фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені) а отже не можуть бути підставою для сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару.

Оцінюючи доводи митного органу у частині неналежного підтвердження позивачем транспортних витрат, як складової митної вартості імпортованого товару, апеляційний суд зазначає таке.

Під час митного оформлення товару декларантом було надано Митниці транспортний документ за маршрутом Гданськ - Косаково, а саме супровідний документ T1 (Dispatch note model T1) № MRN 24PL322080NS6R9XP4 від 12.06.2024, що підтверджується листом № 1806-1 від 18.06.2024.

Суд першої інстанції доречно зазначив, що T1 (транзитна митна декларація) складається у випадках транзитного перетину товаром кордону країн ЄС і заповнюється на імпортні товари, які транспортують від одного митного поста до іншого у спірному випадку транзитного перетину кордону Республіки Польща і транзитного перевезення товару її територією.

У відповідності до матеріалів справи придбаний ТОВ «ОТОТРАК» товар прямував з порту міста Ціндао (Китай) у порт у м. Гданськ (Республіка Польща) у контейнері MIEU3028598 за коносаментом № HYSF від 20.04.2024. З порту м. Гданськ товар у контейнері MIEU3028598 був перевезений на склад у м. Косаково для завантаження на автотранспорт для подальшої доставки на територію України.

На підтвердження вартості транспортних витрат декларантом було надано митному органу:

договір №OТ/34-67 від 27.12.2022;

заявку №5689 від 06.05.2024 до договору №OT/34-67 від 27.12.2022;

рахунок на оплату №7464 від 13.06.2024;

платіжну інструкцію №OТ727 від 17.06.2024 про оплату рахунка № 7464 від 13.06.2024;

довідку про транспортні витрати № 21093 від 13.06.2024.

У відповідності до рахунку на оплату №7464 від 13.06.2024 і довідки про транспортні витрати №21093 від 13.06.2024 вартість морського перевезення товару у контейнері MIEU3028598 за маршрутом м. Ціндао (Китай) - м. Гданськ (Республіка Польща) становить 123 556,73 грн.

Окрім того, до транспортних витрат позивачем було включено транспортно-експедиторське обслуговування за межами території України, включаючи НРР, автодоставку за маршрутом Гданськ - Косаково, складські послуги, оформлення Т1 вартістю 59735,94 грн.

Вартість транспортних послуг за маршрутом м.Косаково (Республіка Польща) - кордон України м/п Ягодин автомобілем КА1743/AA5617F становить 46270,00 грн (у т.ч. навантажувально-розвантажувальні роботи). Страхування вантажу не проводилось.

З урахуванням наведеного, на переконання апеляційного суду, декларантом було надано митному органу достатній об`єм документів на підтвердження понесених витрат на транспортування імпортованого товару до кордону України.

Водночас суд першої інстанції обґрунтовано наголосив на наданні позивачем експертного висновку № I-114 від 18.16.2023 з додатками (лист №1806-1 від 18.06.2024), відповідно до якого експерт на підставі проведеного аналізу ринку на аналогічну продукцію дійшов висновку, що ціна зазначеного у специфікації №4ZJ від 16.04.2024, інвойсі №ZJ23Z044 від 16.04.2024 та контракті №ZJ217005 від 01.11.2021 товару відповідає середньоринковим цінам, що склалися на світовому ринку.

При цьому апеляційний суд враховує висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, відповідно до якого за сталою та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

З урахуванням наведеного, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції мав належні фактичні та правові підстави для висновку про те, що митний орган не встановив таких розбіжностей, які дійсно мали вплив на правильність визначення декларантом митної вартості, а також ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20.09.2012, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Таким чином, на думку апеляційного суду, слід вважати вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості імпортованого товару за першим методом, що була підтверджена необхідними документами, а отже про відсутність належних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості оспорюваним Рішенням.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Рівненської митниці залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у справі №460/15257/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар