Справа № 177/1241/25
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 177/1241/25

Головуючий суддя І інстанції Коваль Н.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2025 в адміністративній справі №177/1241/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 567754 від 09.05.2025 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.

Скасовано постанову серії ББА № 567754 від 09 травня 2025 року, винесену поліцейським ПОГ СВП ВП КРУП Головного управління Національної поліціїу Дніпропетровській області капітаном поліції Рудєвим В.Л. про накладення адміністративного стягнення п справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП закрито.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що спірна постанова про накладення адміністративного стягнення була прийнята правомірно та обґрунтовано, з огляду на факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення. Також, відповідач зазначає про те, що позивачем не надано до суду належних доказів щодо сплати понесених нею витрат у зв`язку з наданням останній правничої допомоги.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, 09 травня 2025 року поліцейським ПОГ СВП ВП КРУП Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області капітаном поліції Рудєвим В.Л., було винесено постанову серії ББА № 567754, згідно з якою 08.05.2025 о 16:12 годині в с. Софіївка, Криворізького району, поблизу будинку 40 по вул. Рудишина, ОСОБА_1 передала керування транспортним засобом мотоциклом SABUR д.н.з. НОМЕР_1 , своєму синові ОСОБА_2 , який не мав право керування таким транспортним засобом, чим порушила п. 2.2 Правил дорожнього руху України (а.с.14).

На підставі вказаного, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач звернулася до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова була прийнята з порушенням приписів чинного законодавства, що свідчить про необхідність її скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини.

Згідно ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106 1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116 2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121 1, 121 2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132 1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133 1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164 4, статтею 175 1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181 1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189 2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Приписами ч. 2 ст. 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що Національна поліція України уповноважена через своїх працівників притягувати учасників дорожнього руху до адміністративної відповідальності за вчинення ними визначених законом адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема за передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керувати таким транспортним засобом.

При цьому, частиною 2 статті 77 КАС України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, спірна постанова ББА № 567754 від 09.05.2025 року, всупереч зазначеним приписам закону, не містить посилань на технічний засіб, яким здійснювався відеозапис, що свідчить про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого статтею частиною другою 126 КУпАП.

Відповідна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17, що враховується апеляційним судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Поряд з цим, судом апеляційної інстанції враховується і те, що на виконання вимог ухвали Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09.06.2025 року, відповідач листом від 18.06.2025 року повідомив суд про неможливість надання запитуваних в ухвалі суду доказів, через закінчення строку зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів установлених у службових транспортних засобах (а.с.44).

Інших доказів, передбачених ст. 72 КАС України, які б підтверджували факт порушення позивачем правил дорожнього руху, матеріали адміністративної справи не містять та відповідачем до суду надано не було.

Отже, відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відображеного в оскаржуваній постанові, а тому, в силу приписів п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, спірна постанова підлягає скасуванню з закриттям провадженням у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів відповідача про те, що позивачем не надано до суду належних доказів щодо сплати понесених нею витрат у зв`язку з наданням останній правничої допомоги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13.06.2024 року по справі № 480/3837/22, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

У якості доказів щодо понесених судових витрат стороною позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 17.05.2025, укладеного між адвокатом Чепурновим В.І. та ОСОБА_1 (а.с. 26), копію акта виконаних робіт від 26.06.2025 року на загальну суму у розмірі 5000 грн (а.с. 52), копію квитанцій №144916 від 25 травня 2025 року на суму 3000 грн та квитанції № 155928 від 26.06.2025 на суму 2000 грн, згідно яких ОСОБА_1 сплатила за надання правової допомоги Чепурнову В.М. загалом 5000 грн (а.с. 53), копію ордеру на надання правничої допомоги (а.с. 51), копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 18).

Представником відповідача надано заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу оскільки сума витрат на професійну правничу допомогу не є співмірною із складністю справи, наданий адвокатом обсяг послуг не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру (а.с.54-56).

З огляду на складність справи та обсяг дій вчинених адвокатом в її межах, беручи до уваги надання належних доказів на підтвердження понесених витрат та виходячи з критеріїв розумності, справедливості, співмірності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, тому вказані витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що за приписами норми 139 КАС України судові витрати при задоволенні позову відшкодовуються стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень шляхом їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Суд першої інстанції вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат у цій справі, помилково в резолютивній частині рішення не відобразив, що їх стягнення має бути здійснено за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, а тому колегія суддів вважає за необхідне змінити четвертий абзац резолютивної частини Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2025 в адміністративній справі №177/1241/25, доповнивши цей абзац словосполученням «за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області».

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2025 в адміністративній справі №177/1241/25 змінити, доповнивши абзац четвертий його резолютивної частини словосполученням «за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області».

В іншій частині рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2025 в адміністративній справі №177/1241/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає на підставі ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва