Справа № 360/2188/25
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 грудня 2025 року м. ДніпроСправа № 360/2188/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, а також всіх інших додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань тощо) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 за період з 06.08.2021 по 29.08.2022;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, а також всіх інших додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань тощо) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року - у розмірі 2270 грн, 1 січня 2022 року - у розмірі 2481 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 за період з 06.08.2021 по 29.08.2022.

Ухвалою суду від 14.11.2025 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу позивачу протягом 10-ти (десяти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд»: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 01.12.2025 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви на 3 (три) календарних дні з дня отримання даної ухвали суду шляхом подання за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку, з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.

На виконання зазначеної ухвали суду позивачем надано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Розглянувши клопотання про поновлення строку звернення до суду в сукупності з позовною заявою, суд зазначає таке.

В клопотанні про поновлення строку звернення до суду зазначено, що саме після отримання позивачем листа відповідача від 30.10.2025 за №1/542 з розрахунком грошового забезпечення позивач дізналася про порушення свої прав, а тому саме з 31.10.2025 необхідно рахувати строк звернення до суду. На підтвердження обставин, що унеможливлювали звернення до суду надано довідки від 19.11.2025 № 14045 та від 02.12.2025 № 2157/10/3420.

Суд зазначає, що загальновідомо, що право на судовий захист не є абсолютним, воно може бути обмежено, серед іншого, і строком звернення до суду.

Із цього приводу Конституційний Суд України в Рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 у справі № 1-9/2011 (п. 6.1) офіційно роз`яснив, що скорочення процесуальних строків звернень громадян до суду, зокрема строків подання позовних заяв, зустрічних позовів, апеляційних та касаційних скарг на судові рішення, письмових зауважень щодо неповноти або неправильності технічного запису тощо, забезпечують оперативність розгляду судових справ і жодною мірою не обмежують суб`єктів щодо права на судовий захист.

Таке роз`яснення надав Конституційний Суд України щодо нових приписів у процесуальних кодексах, якими було зменшено строки звернення до суду.

Конституційний Суд України в згаданому рішенні констатував, що в процесуальних кодексах, зокрема й у КАС України, лише скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту й обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено. Наведені зміни не унеможливлюють ефективного розгляду судових справ, тому не суперечать Конституції України. Такі зміни щодо скорочення строку звернення до суду в адміністративному судочинстві визнані конституційними.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у пункті 65 постанови від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшов таких висновків:

- якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»);

- з урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року.

Судова палата Верховного Суду в постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 дійшла висновку, що період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Тому початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Виходячи з цього, Судова палата дійшла висновку, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

Оскільки 30.06.2023 завершився карантин, тому з 01.07.2023 у позивача є три місяці для звернення до суду з даним позовом.

Предмет спору у цій справі стосується нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 06.08.2021 по 29.08.2022, то до спірних правовідносин за період з 19.07.2022 по 29.08.2022 застосуванню підлягають положення частини другої статті 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX, якою визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Суд звертає увагу, що позовна заява надійшла суду 12.11.2025, тобто більше ніж через 3 роки після спливу строку, встановленого частиною першої статті 233 КЗпП України, з урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

При цьому, суд зазначає, що спір стосується сум нарахованих та виплачених позивачу ще під час проходження ним служби і їх розмір був достеменно відомий позивачу.

Крім того, частиною першою статті 233 КЗпП України чітко визначено, що тримісячний строк починається з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

В даному випадку, отримуючи грошове забезпечення позивач був достовірно обізнаний з розміром виплачених йому сум та мав об`єктивну можливість звернутися до відповідача для з`ясування чи уточнення складових отриманих ним сум чи їх перерахунку.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено з військової служби 29.08.2022.

Суд повторно зазначає, що грошовий атестат це документ, що видається фінансовим органом військової частини (або іншою уповноваженою установою) і містить повну інформацію про грошове забезпечення військовослужбовця за весь період служби або за останній період.

Грошовий атестат видається військовослужбовцю, зокрема, під час звільнення з військової частини чи переведення до іншої частини та містить, зокрема, відомості про грошове забезпечення: оклад за військовим званням і посадою; надбавки, премії, додаткові виплати (за особливі умови служби, інтенсивність, секретність тощо); грошова допомога у разі звільнення (одноразова допомога); компенсації, передбачені законом; виплати за невикористані дні відпустки; матеріальна допомога (на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань).

Зазначене свідчить про те, що позивач під час звільнення зі служби та отримання грошового забезпечення достовірно була обізнала про суми та складові її грошового забезпечення.

При цьому, отримавши грошовий атестат позивач вже достеменно знала про розмір посадового окладу та окладу за військовим званням з яких здійснюється розрахунок її грошового забезпечення.

Таким чином, суд також повторно зазначає, що позивач помилково пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з датою отримання листа відповідача.

Щодо наданих на підтвердження наявності обставин, що унеможливлювали звернення позивача до суду довідок від 19.11.2025 № 14045 та від 02.12.2025 № 2157/10/3420, суд зазначає таке.

Відповідно до довідки від 19.11.2025 № 14045, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , в перiод з 26.11.2021 по 26.01.2022; з 06.02.2022 по 03.07.2022; з 09.07.2022 по 29.08.2022 брав (брала) участь у заходах, необхiдних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та iнтересiв держави у зв' язку з вiйськовою агресією Росiйської Федерацiї проти Украiни, перебуваючи в Волноваська мтг, Ольгинська стг, Волноваський р-н, Донецької області.

Відповідно до довідки від 02.12.2025 № 2157/10/3420, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 , в перiод з 06.01.2025 по 17.01.2025, з 26.032025 по 04.06.2025, з 09.06.2025 по 23.06.202, з 25.06.2025 по 16.07.2025, з 21.07.2025 по 08.09.2025, з 10.09.2025 по 23.09.2025, з 30.09.2025 по 03.10.2025, з 07.10.2025 по 09.10.2025, з 15.10.2025 по 18.10.2025, з 21.10.2025 по 28.10.2025, з 10.11.2025 по 25.11.2025 брала участь у заходах, необхiдних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та iнтересiв держави у зв' язку з вiйськовою агресією Росiйської Федерацiї проти Украiни, перебуваючи в Запорізька область, Пологівський район, Гуляйпільська МГ, Донецька область, Краматорський район, Констянтинівська МТГ.

Як вже зазначено судом, до спірних правовідносин за період з 19.07.2022 по 29.08.2022 застосуванню підлягають положення частини другої статті 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX. При цьому, оскільки 30.06.2023 завершився карантин, то з 01.07.2023 у позивача було три місяці для звернення до суду з даним позовом у частині вимог за період з 19.07.2022 по 29.08.2022.

Надані довідки стосуються періоду, зокрема, до 29.08.2022 та починаючи з 06.01.2025. Тобто, на момент участі позивача у заходах, необхiдних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та iнтересiв держави у зв' язку з вiйськовою агресією Росiйської Федерацiї проти Украiни, перебуваючи в Запорізька область, Пологівський район, Гуляйпільська МГ, Донецька область, Краматорський район, Констянтинівська МТГ, строк звернення до суду був вже пропущений більше ніж на два роки.

Інших доказів щодо наявності у позивача підстав, які перешкоджали зверненню до суду, починаючи саме з 01 жовтня 2022 року (спливу строку, встановленого частиною першої статті 233 КЗпП України, з урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651), суду не надано.

Суд повторно звертає увагу на правову позицію Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, в якій колегія суддів зазначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19, вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року)".

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Суд зазначає, що у заяві стороною позивача не наведено змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не доведено, що в цій справі можливість вчасного подання позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від волевиявлення позивача.

При цьому, в заяві зовсім не зазначено підстав, які перешкоджали позивачу звернутися до відповідача з заявою про перерахунок грошового забезпечення чи з`ясування його складових.

Беручи до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23) та від 01 лютого 2024 року (справа №990/270/23), надаючи оцінку доводам представника позивача, суд зауважує, що пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі (в даному випадку пасивність поведінки позивача полягала в тому, що останній ще під час спірного періоду достовірно знав про нараховані та виплачені йому суми грошового забезпечення) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом.

Крім того, посилаючись на численні рішення Верховного Суду позивача жодним чином не пов`язав це з наявністю поважних причин пропуску строку звернення до суду більше ніж на три роки, а саме: характером проходження служби, умов життя, наявністю/відсутністю технічних умов тощо.

Самі лише посилання на судові рішення не є умовою обов`язкового застосування висновків таких рішень під час вирішення питання поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За пунктами 1 та 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

У зв`язку з викладеним, вказані в заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині вимог за період 19.07.2022 по 29.08.2022 визнаються судом неповажними, оскільки такі обставини не можна вважати об`єктивно непереборними, такими, що не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктами 1 та 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву в частині вимог за період з 19.07.2022 по 29.08.2022.

Суд звертає увагу на те, що згідно з приписами частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 169, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 29.08.2022.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Борзаниця