Справа № 420/27683/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області яка полягає у неприйнятті заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 06.08.2025 року;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення щодо прийняття заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884.

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 06 серпня 2025 року ОСОБА_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , особисто повторно звернулась до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області (м. Одеса, вул. Преображенська, 64) із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, додавши до неї відповідні додатки. Підставою для повторного звернення позивача стало виникнення нових обставин, що свідчать про наявність реальної загрози його переслідування у країні походження.

Зокрема, як вказано у позові, позивач отримала інформацію про надходження викликів до Управління внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ Республіки Таджикистан її рідних, а також про оголошення чоловіка позивача у розшук. Зазначені обставини були відображені у заяві про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, та підтверджені наданими доказами, що обґрунтовують побоювання позивача щодо повернення до країни громадянської належності. Іншою підставою такого звернення слугували виникнення нових обставин щодо загрози переслідувань у країні походження з релігійних мотивів через зміну законодавства у Таджикистані, а саме прийняття закону «Про впорядкування урочистостей і обрядів», який передбачає заборону релігійного одягу - хіджабу та сатру, що підсилює побоювання позивача стати жертвою переслідування через дотримання релігійних канонів, а саме, носіння хіджабу.

Однак, за твердженням представника позивача, співробітниками Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області не було прийнято зазначену заяву і позивача було направлено до офісу ГУ ДМС України в Одеській області для подання вищезазначеної заяви через канцелярію (за адресою: вул.Преображенська 44, м. Одеса). Після цього позивач особисто, в присутності працівників ГО «Десяте Квітня», звернулась до канцелярії ГУ ДМС України в Одеській області з проханням прийняти дану заяву з додатками, зареєструвати її та розглянути.

Як стверджує представник позивача, під час реєстрації заяви у канцелярії ГУ ДМС України в Одеській області, за адресою вул. Преображенська 64, м. Одеса, даний процес було перервано тим, що співробітниками ГУ ДМСУ в Одеській області були вилучені зазначені документи в канцелярії. Відтак, внаслідок дій співробітників ГУ ДМС в Одеській області заява про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з додатками не була прийнята, зареєстрована і розглянута відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». На прохання повернути примірник Заяви із відміткою про їх прийняття та реєстрацію в усному порядку відмовили, аргументуючи це тим, що позивач перебуває в Україні нелегально, та рішення про реєстрацію цієї заяви буде прийматися після відвідування Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС України в Одеській області.

У позові також зазначено, що працівники Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії примусово доставили позивача за адресою: вул.Тараса Кузьміна 33, після чого було прийнято рішення про примусове видворення з України №0000511 від 06.08.2025, протокол затримання від 06.08.2025, а також в цей же день доставлено до Миколаївського ПТПІ, з метою ідентифікації та виконання рішення про примусове видворення з України.

На переконання представника позивача, зазначеними діями співробітники ГУ ДМС України в Одеській області порушили права позивача, передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме право особи звертатися за захистом та бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, відповідно до положень чинного законодавства України.

У позові зазначено, що, враховуючи, що прийняття, реєстрація та розгляд заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яку позивач намагалась подати особисто в першій половині дня 06.08.2025 року не відбулася, адвокатом позивача Казнєвським В.О. засобами електронної пошти здійснено відправку на електронну адресу ГУ ДМС України в Одеській області, , копії заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту з відповідними поясненнями та додатками.

У відповідь на вказану заяву-анкету 13 серпня 2025 року на електронну адресу адвоката надійшла відповідь ГУ ДМС України в Одеській області №К-565/6/5101 25/5100.5.1/8242-25 від 12 серпня 2025 року, в якій підтверджується факт повторного звернення позивача із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з додатками від 06.08.2025 року. Разом з тим, ГУ ДМС України в Одеській області зазначило про відсутність, на їхню думку, у заявників права на повторне звернення до відповідача, внаслідок чого порушення в контексті недопущення до реєстрації заяв від іноземців не виявлені.

Стислий виклад заперечень відповідача.

05 вересня 2025 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву.

У відзиві вказано, що ГУ ДМС в Одеській області не визнає даний адміністративний позов.

Так, як зазначає представник відповідача, 07.08.2025 на електронну адресу ГУ ДМС в Одеській області надійшов адвокатський запит від 06.08.2025 адвоката ГО «Десяте квітня» Казнєвського В.О. Додатками до адвокатського запиту надано: копія ордерів про надання правничої допомоги, копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту, з додатками.

На виконання вимог ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ГУ ДМС в Одеській області надано відповідь на адвокатський запит листом від 12.08.2025 №К-565/6/5101 25/5100.5.1/8242-25.

У відзиві також вказано, що 10.01.2024 позивач звернулася до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

25.07.2024 ДМС прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зазначене рішення позивач оскаржила в судовому порядку. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 об`єднано в одне провадження адміністративні справи №420/37092/24 та №420/37097/24 під загальним номером №420/37097/24.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі №420/37097/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які також діють в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №420/37097/24 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 01.07.2025 у справі №420/37097/24 касаційну скаргу представника позивача, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №420/37097/24 повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Верховного Суду від 04.08.2025 у справі №420/37097/24 касаційну скаргу представника позивача, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №420/37097/24 повернуто особі, яка її подала.

Враховуючи вищевикладене, на переконання представника відповідача, позивач раніше вже перебувала в процедурі надання міжнародного захисту. Тобто вона достеменно обізнана з вимогами законодавства та встановленим порядком подання відповідної заяви.

З покликанням на вимоги Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 №649, представник відповідача зауважує щодо особистого звернення особи, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту до територіального органу ДМС, або у випадках передбачених Законом, таке звернення має бути здійснено особисто законним представником.

При цьому, як зазначає представник відповідача, адвокат не має статусу законного представника, а адвокатський запит є виключно інструментом отримання інформації відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і не може замінювати особисте звернення іноземця

Представник відповідача у відзиві вказує, що позивач особисто із заявою встановленої форми про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС в Одеській області не зверталася. Адвокатський запит, до якого додано заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не може вважатися особистим зверненням позивача у розумінні Закону України та Наказу №649. Отже, враховуючи фактичні обставини справи, що свідчать про неподання позивачем заяви - анкети встановленої форми та у встановленому порядку та як наслідок виключають факт бездіяльності ГУ ДМС в Одеській області.

У відзиві вказано, що у відповідача відсутня особисто подана позивачем заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. До ГУ ДМС в Одеській області надійшов лише адвокатський запит із додатками, що не відповідає вимогам Закону. Разом із тим, позивач не позбавлена права реалізувати свій намір та особисто подати заяву у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене у відзиві, на переконання представника відповідача, ГУ ДМС в Одеській області не було допущено бездіяльності, оскільки на адвокатський запит була надана письмова відповідь у визначений законом строк, а вимога позивача зобов`язати ГУ ДМС в Одеській області прийняти заяву є безпідставною, необґрунтованою, такою що не підтверджується жодними доказами, оскільки відсутній предмет для розгляду - заява у встановлених законом формі та порядку так і не була подана. При цьому, ГУ ДМС в Одеській області наголошує, що нібито неприйняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не перешкоджає позивачу повторно звернутися до територіального підрозділу ДМС із заявою, оформленою відповідно до Закону та Наказу №649. Таким чином, відсутні правові підстави зобов`язувати відповідача прийняти заяву, яка не була подана у передбаченому законом порядку, оскільки позивач наразі має усі можливості особисто звернутися із заявою у спосіб, визначений законодавством.

Стислий виклад відповіді на відзив.

У відповіді на відзив від 10.09.2025 представник позивача зазначив доводи та аргументи, що є аналогічними доводам та аргументам, які зазначені у позовній заяві.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 22.08.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Суд ухвалою від 02.09.2025 прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, встановив учасникам справи строки для подання заяв по суті, відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про залучення в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Уповноваженого Верховної ради України з прав людини в Одеській області та відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 02.12.2025 суд відмовив у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Суд ухвалою від 09.12.2025 відмовив у задоволенні клопотання представника позивача по об`єднання в одне провадження адміністративні справи №420/27684/25, №420/27682/25 та №420/27683/25 під загальним номером №420/27684/25.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом на позовну заяву та наданими відповідачем доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

Позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Таджикистану.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у заявах по суті, що 10.01.2024 позивач звернулась до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

25.07.2024 ДМС прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі №420/37097/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які також діють в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №420/37097/24 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 01.07.2025 у справі №420/37097/24 касаційну скаргу представника позивача, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №420/37097/24 повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Верховного Суду від 04.08.2025 у справі №420/37097/24 касаційну скаргу представник позивача, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №420/37097/24 повернуто особі, яка її подала.

В подальшому, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства №000511 від 06.08.2025 відносно громадянки Таджикистану ОСОБА_1 / ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі рішення №000511 від 06.08.2025), яким вирішено примусово видворити з України громадянку Таджикистану ОСОБА_1 / ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 15 вересня 2025 року по справі №522/17908/25-Е, адміністративний позов громадянки Таджикистану ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України - задоволено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року по справі №522/17908/25-Е, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України відмовлено повністю.

У постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року по справі №522/17908/25-Е, зокрема встановлено:

«…06.08.2025 ОСОБА_1 прибула до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області для повторного подання заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У Головному управлінні відмовились приймати та реєструвати заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. ОСОБА_1 затримали, склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП (проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні) та рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства №000511 від 06.08.2025...».

В подальшому, як свідчать матеріали справи, адвокатом позивачки ОСОБА_6 , засобами електронної пошти здійснено відправку на електронну адресу ГУ ДМС України в Одеській області, , копії заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту з відповідними поясненнями та додатками.

До вказаної заяви адвокат додав копії заяв-анкет про визнання біженцем чи особою з додатковим або тимчасовим захистом ОСОБА_7 , Латіпової У.А., Латіпова І.К., копію ордера та копію свідоцтва про зайняття адвокатської діяльністю.

На вказаний адвокатський запит, який надійшов на електрону адресу ГУ ДМС в Одеській області від 06.08.2025, відповідачем надано відповідь листом від 12.08.2025 №К-565/6/5101-25/5100.5.1/8242-25, у якому зазначено таке:

«…06.08.2025 року, в момент відвідування Управління членами родини ОСОБА_8 (Сокієвих) у супроводі представника ГО «Десятого квітня», встановлені такі істотні факти.

1. ОСОБА_7 , 1979 р.н. одночасно є громадянином РФ на установчі дані ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зазначений факт встановлено судовими органами влади, є обов`язковим для виконання, див. ст.129-1 Основного Закону України), але чомусь зазначене не враховується ГО «Десятого квітня» у відповідних матеріалах адвоката.

2. Усім членам родини ОСОБА_10 ), визначених у листі від 06.08.2025 року, відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту через відсутність умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону №3671-VI. Така позиція підтримана судовими органами влади (див. рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025року за судовою оправою 420/37097/24). Тобто, на підставі ст.17 Закону №3671-VI та п.6.10. наказу №649, право на повторне звернення не поширюється на членів зазначеної родини.

3. Як було зазначено вище, чинним Законом №3671-VI не передбачено право на перебування шукачів захисту в декількох процедурах сфери міжнародного захисту. За таких умов незрозумілою є позиція ГО «Десяте квітня» щодо супроводу членів родини ОСОБА_8 ( ОСОБА_11 ) до. управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції саме 06.08.2025 року. Так, відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень, лише 06.08.2025 року (час не встановлено) зареєстровано та надано доступ до ухвали Верховного суду України від 04,08.2025 року за судовою справою 420/37097/24 (адміністративне провадження №К/990/28494/25), якою касаційна скарга представника в інтересах шукачів захисту повернута. При цьому, в Ухвалі ВСУ визначено, що заявники мають право на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Тобто, судова процедура станом на 06.08.2025 року фактично не перебувала на завершальному етапі. На такій позиції; неодноразово наполягали представники ГО «Десяте квітня» при підготовці касаційних скарг на адресу Верховного суду України від червня та липня п.р., низки заяв про продовження строків довідок про звернення за захистом в Україні, тощо. Враховуючи викладене, Головне управління дійшло такого висновку: шляхом дотримання ст.19 Конституції України через відсутність права на повторне звернення родини ОСОБА_8 ( ОСОБА_11 ), що передбачено у ст.17 Заходу №3 671-VI, - порушення в контексті недопущення до реєстрації заяв від іноземців не виявлені».

Позивач не погодилась із неприйняття заяви про надання статусу біженця або особою, яка потребує додаткового захисту відповідачем, та звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011 року №3671-VI (далі Закон №3671-VI).

За визначенням, наведеним у ст.1 Закону №3671-VI, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

В свою чергу особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (ч.1 ст.1 Закону №3671-VI).

За положеннями ст.2 Закону №3671-VI, питання, пов`язані з біженцями та особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, регулюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначений у ст.5 Закону №3671-VI.

Так, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно ч.6 ст.5 Закону №3671-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Стаття 7 Закону №3671-VI регулює питання оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до положень цієї статті, оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Заявник, якому виповнилося вісімнадцять років, подає заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій викладає основні відомості про себе та обставини, що змусили його залишити країну походження.

До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:

реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи;

ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України;

заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник;

заповнює інші необхідні документи;

оформлює особову справу;

роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги;

Стаття 8 Закону №3671-VI визначає порядок попереднього розгляду заяв.

Згідно ч.1 та ч.4 ст.8 Закону №3671-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Відповідно до ч.6 ст.8 Закону №3671-VI, рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення (ч.6 ст.8 Закону №3671-VI).

Своєю чергою, статтею 9 Закону №3671-VI регламентовано порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Отже, нормами Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» чітко регламентовано порядок дій органу, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту після надходження від особи заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також передбачено, які рішення можуть бути прийняті таким органом після надходження такої заяви.

Так, Законом визначена можливість прийняття міграційним органом наступних рішень після отримання та, у визначених випадках, розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту:

рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися;

рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у разі, якщо подана заява є очевидно необґрунтованою, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заява носить характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися;

рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Отже, з огляду на положення Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», результат перевірки та розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення територіального органу ДМС.

Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (далі по тексту - Правила №649).

Відповідно до пункту 2.1 Правил №649, уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:

а) встановлює особу заявника;

б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);

в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;

г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;

ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);

е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

є) проводить дактилоскопію заявника;

ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;

з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.4, 2.5 Правил №649, рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.

У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

У разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4). Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №3671-VI, рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що, згідно з положеннями статті 40 Директиви Європейського парламенту та Ради ЄС №2013/32/ЕU від 26.06.2013 «Про загальні процедури надання і позбавлення міжнародного захисту (перероблена)», з метою прийняття рішення щодо прийнятності розгляду повторної заяви про надання міжнародного захисту, таку заяву має бути попередньо вивчено на предмет нових відомостей, що виникли або були подані заявником. Якщо після попереднього вивчення відповідних фактів заявником будуть надані нові відомості, які значно підвищують ймовірність того, що він може кваліфікуватися як біженець відповідно до Директиви 2011/95/ЄС, заява розглядається по суті. При цьому, Директива регламентує, що якщо заявник подає повторну заяву без надання нових доказів або аргументів, недоцільно було б вимагати від держав-членів ЄС проведення нової процедури в повному обсязі. У таких випадках держави-члени повинні мати право відхилити заяву як неприйнятну для розгляду відповідно до принципу неприпустимості повторного розгляду.

Отже, оцінку наявності чи відсутності «нових обставин» у «повторній заяві» орган ДМС має надати за визначеною саме Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» процедурою із прийняттям відповідного вмотивованого управлінського рішення.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року по справі №522/17908/25-Е, зокрема встановлено:

«…06.08.2025 ОСОБА_1 прибула до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області для повторного подання заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У Головному управлінні відмовились приймати та реєструвати заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. ОСОБА_1 затримали, склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП (проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні) та рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства №000511 від 06.08.2025...».

Оскільки сторони у справі №522/17908/25-Е та у даній справі є ті самі, суд вважає за можливо застосувати приписи до ч.4 ст.78 КАС України, якими передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, шо набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ні обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доказів того, що заява була прийнята та зареєстрована відповідачем у визначеному законом порядку матеріали справи не містять, так само відповідачем не надано доказів того, що працівниками відповідача не було відмовлено у реєстрації заяви (матеріали службового розслідування та інше за перевіркою відомостей зазначених у заяві адвоката від 06.08.2025), а тому суд вважає, що відповідачем не спростовано належними доказами тверджень адвоката щодо відмови працівниками відповідача у реєстрації заяви позивача 06.08.2025.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що відповідач допустив протиправні дії (а не бездіяльності як вказує помилково позивач) щодо відмови у прийнятті та реєстрації заяви позивача від 06.08.2025 про надання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту, а тому в цій частині вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови у прийнятті та реєстрації 06.08.2025 від ОСОБА_1 заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Щодо вимоги зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення щодо прийняття заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884, суд зазначає таке.

Згідно статті 7 Закону України від 8 липня 2011 року №3671-VI, оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Як було зазначено вище, згідно з пунктом 2.1 Правил №649, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:

а) встановлює особу заявника;

б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);

в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;

г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;

ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);

е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

є) проводить дактилоскопію заявника;

ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;

з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Тобто, вчинення вказаних дій уповноваженою посадовою особою територіального органу ДМС при зверненні до неї особи, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, передують прийняттю нею одного з рішень, визначених пунктами 2.2, 2.4 Правил №649.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані дії відповідачем при зверненні позивача з заявою-анкетою від 06.08.2025 вчинені не були.

Суд зауважує, що дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

Тому, після надходження від позивача заяви про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, відповідач повинен був прийняти рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884.

Враховуючи те, що заява позивача від 06.08.2025 не була прийнята та зареєстрована відповідачем у передбаченому законом порядку, то у суду відсутні правові підстави зобов`язувати відповідача прийняти рішення щодо прийняття або неприйняття заяви.

У цьому випадку, суд доходить висновку, що належним та допустимим способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області вирішити питання щодо реєстрації та розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.08.2025 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку, визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч.1. ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ч.5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Інші доводи відповідача по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.

Керуючись ст.2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, буд. 44, м. Одеса, Одеська обл., 65045, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови у прийнятті та реєстрації 06.08.2025 від ОСОБА_1 заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області вирішити питання щодо реєстрації та розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.08.2025 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку, визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО