Справа № 420/30852/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 10.09.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в якій позивач просить суд визнати бездіяльність відповідача протиправною (щодо ненадання відповіді на запит від 21 серпня 2025 року) та зобов`язати відповідача розглянути та надати відповідь на вищезазначений запит від 21 серпня 2025 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вказав, що 21 серпня 2025 року - було надіслано запит на публічну інформацію до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, на електронну пошту: .Позивач просив надати відповідь на запит - на електронну пошту. По сьогоднішній день - жодної відповіді на вищезазначений запит немає.

Ухвалою судді від 12.09.2025 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

25.09.2025 від представника відповідача Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшла заява (вх. №ЕС/100633/25), в якій просить визнати дії ОСОБА_2 щодо подання позовної заяви зловживанням процесуальними правами; позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 29.09.2025 постановлено відмовити у задоволенні заяви представника відповідача Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (вх. №ЕС/100633/25 від 25.09.2025) про залишення заяви позивача без розгляду у зв`язку із зловживанням процесуальними правами.

26.11.2025 суд ухвалив витребувати від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України письмові пояснення або оформленні і засвідчені відповідно до вимог статті 94 КАС України, копії письмових документів (доказів) щодо отримання/не отримання та реєстрації/не реєстрації (із зазначенням причин) запиту на публічну інформацію від 21.08.2025, направленого з електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1.

01.12.2025 до суду від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшли пояснення у яких заявник зазначає, що відправлена кореспонденція, яка надходить на електронну пошту перенаправляється на електронну пошту . Серед отриманих повідомлень запит з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 не значиться.

02.12.2025 суд ухвалив витребувати від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України письмові пояснення або оформленні і засвідчені відповідно до вимог статті 94 КАС України, копії письмових документів (доказів) щодо отримання/не отримання та реєстрації/не реєстрації (із зазначенням причин) запиту на публічну інформацію від 21.08.2025, направленого з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 саме на електронну пошту .

25.09.2025 до суду від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та вказує, що наданий до суду запит він не отримував взагалі, що, в свою чергу, є зловживанням процесуальними правами зі сторони позивача.

Станом на дату вирішення даної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзивів на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено таке.

В матеріалах справи міститься скриншот екрану монітору з електронної пошти датований 21 серпня 2025 року з наступним вмістом: « 21 серпня 2025 року, о 17:36 було надіслано електронний лист із зверненням до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, на електронну пошту:

Заголовок електронного листа був такий: «ЗВЕРН - ДСРод канц 21.08.25»

Повідомте інформацію щодо вищезазначеного звернення, а саме:

* дата та час реєстрації звернення;

* реєстраційний номер звернення;

* назва журналу обліку (системи обліку), де конкретно було зареєстровано звернення;

* спеціальне звання, назва посади, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка безпосередньо зареєструвала звернення;

* назва структурного підрозділу, куди звернення було передано для розгляду (на виконання);

* спеціальне звання, назва посади, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка розписала резолюцію на виконання звернення (якщо резолюцій на виконання звернення декілька від декількох посадових осіб тоді повідомте спеціальне звання, назву посади, прізвище, ім`я, по батькові щодо кожної такої посадової особи);

* спеціальне звання, назва посади, прізвище, ім`я, по батькові безпосереднього виконавця по зверненню.»

Як зазначає позивач, вказаний запит був надісланий з електронної адреси позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України: .

Водночас за твердженням відповідача до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України вищевказаний запит не надходив, а саме 05.12.2025 до суду надійшла від відповідача витребувана інформація у якій заявник повідомляє, що запит на публічну інформацію від 21.08.2025, направлений з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 саме на електронну пошту .

Вважаючи спірну бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права регламентовано Законом України «Про звернення громадян» та Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно з ч.1, 3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Сфера дії цього Закону не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ч.1 ст.19 України «Про доступ до публічної інформації»).

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації, відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Порядок розгляду і надання відповіді на запит визначено у ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Зокрема, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч.1 ст.20 Закону); у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч.4 ст.20 Закону).

У ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» наведений вичерпний перелік підстав, з яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту на її отримання.

Так розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Аналіз зазначених норм законодавства доводить, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Розглядаючи питання щодо реалізації права на доступ до інформації, слід розрізняти звернення за Законом України «Про звернення громадян» та Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Так, Закон України «Про звернення громадян» передбачає, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Під публічною інформацією мається на увазі відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій. У подальшому володіти цим продуктом може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень. Незалежно від наявності у розпорядника інформації статусу суб`єкта владних повноважень, спори з приводу оскарження його рішень, дій чи бездіяльності є публічно-правовими і на них поширюється юрисдикція адміністративних судів, проте, за обов`язкової умови, що запитувана у нього інформація є публічною у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Особливістю цього Закону є те, що він не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Варто відзначити, що право на звернення та право на доступ до публічної інформації тісно пов`язані між собою.

Право на звернення - це викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заява (клопотання) і скарги (ст.3 Закону України «Про звернення громадян»), до суб`єктів владних повноважень, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації.

Під запитом на інформацію розуміється прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Тобто, мова йде про раніше створену інформацію, якою володіє розпорядник. Для відповіді на інформаційний запит розпорядник інформації не повинен створювати нову інформацію, готувати аналітику, надавати роз`яснення тощо).

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (п.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

У контексті спірних правовідносин, у першу чергу, є доведення направлення запиту на інформацію ОСОБА_1 на адресу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Як зазначено вище, позивачем до суду надано скриншот екрану монітору з електронної пошти датований 21 серпня 2025 року з наступним вмістом: « 21 серпня 2025 року, о 17:36 було надіслано електронний лист із зверненням до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, на електронну пошту:

Заголовок електронного листа був такий: «ЗВЕРН - ДСРод канц 21.08.25»

Повідомте інформацію щодо вищезазначеного звернення, а саме:

* дата та час реєстрації звернення;

* реєстраційний номер звернення;

* назва журналу обліку (системи обліку), де конкретно було зареєстровано звернення;

* спеціальне звання, назва посади, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка безпосередньо зареєструвала звернення;

* назва структурного підрозділу, куди звернення було передано для розгляду (на виконання);

* спеціальне звання, назва посади, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка розписала резолюцію на виконання звернення (якщо резолюцій на виконання звернення декілька від декількох посадових осіб тоді повідомте спеціальне звання, назву посади, прізвище, ім`я, по батькові щодо кожної такої посадової особи);

* спеціальне звання, назва посади, прізвище, ім`я, по батькові безпосереднього виконавця по зверненню.»

Як зазначає позивач, вказаний запит був надісланий з електронної адреси позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України: .

Водночас за твердженням відповідача, у т.ч. й у відзиві на позовну заяву, до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України вищевказаний запит не надходив, а саме 05.12.2025 до суду надійшла від відповідача витребувана інформація у якій заявник повідомляє, що запит на публічну інформацію від 21.08.2025, направлений з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 саме на електронну пошту .

Так, відповідно до ч.2 ст.159 КАС України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову (ч.1 ст.162 КАС України).

При цьому у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення (ч.1 ст.163 КАС України).

Як зазначалось судом, у відзиві на позовну заяву, як й на виконання вимог ухвали суду, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зазначив, що запит на інформацію від 21.08.2025 від ОСОБА_1 не отримував.

В той же час, ОСОБА_1 не відхилив такі аргументи відповідача щодо неотримання ним запиту, а відтак, на переконання суду, у Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України відсутня протиправна бездіяльність щодо надання відповіді на нього.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд акцентує увагу на тому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161. Scries А заява № 25). який застосовується при оцінні доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані сторонами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до приписів ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72, 77, 80, 134, 142, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України (01601, Київ, вул. Богомольця, 10, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.