Справа № 160/28688/25
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.06.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду не надходив.
Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі) та законодавчу встановлену послідовність надання письмових заяв по суті, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.
Відповідачем на адресу позивача направлено лист про надання відповіді від 24.08.2023 в якому зазначено, що надані документи на призначення пенсії за віком на пільгових умовах повернуті без розгляду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року у справі №160/33828/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії, задоволено частково, а саме ухвалено:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

в іншій частині позовних вимог відмовити;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 536 грн. 80коп. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025 року у справі №160/33828/25, апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Дніпропетровській області залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 року залишено без змін.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року у справі №160/33828/23, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 06.06.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 28.08.2025 року №12 про відмову у призначенні пенсії, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу станом на 06.06.2023.

Так, в рішенні від 28.08.2025 року №12 зазначено зокрема наступне.

"Додатково повідомляємо про результати розгляду документів:

1) страховий стаж становить 13 років 9 місяців 26 днів, в тому числі пільговий стаж за списком 1 складає 1 рік 11 місяців 7 днів;

2) відповідно до п.20 Постанови КМУ від 12.08.1993 № 637, у разі коли підприємства, установи, організації або їх правозаступники розміщуються на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За даними реєстру пільговий стаж за списком 1 складає 1 рік 11 місяців 7 днів;

3) не враховано до страхового стажу період навчання у Донецькому політехнічному інституті за дипломом НОМЕР_2 від 27.06.1990, оскільки період навчання перетинається з періодом проходженням військової служби;

4) Законом України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон №1207) визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на тимчасово окупованій території.

Відповідно до пункту 2 Закону № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Відповідно до пункту 3 Закону № 1207-VII, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Враховуючи наведене, будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями на тимчасово окупованій території, не підлягають розгляду та виконанню.

Тому не взято до розгляду долучені до заяви довідки:

- довідка №76100/80 від 01.02.2023 видана Обществом с ограниченной ответственностью Южный горно-металлургический комплекс Донецк;

- довідка №76100/81 від 01.02.2023 видана Обществом с ограниченной ответственностью Южный горно-металлургический комплекс Донецк;

- довідка №986 від 27.12.2022 видана Обществом с ограниченной ответственностью Южный горно-металлургический комплекс филиал №3 Макеевский металлургический завод;

5) не взято до розгляду трудову книжку № 1056 від 29.03.2010. Бланк трудової книжки серії НОМЕР_3 виготовлено в іншій державі (Республіка Болгарія) та прізвище, ім`я по-батькові не відповідають паспортним даним заявника."

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1 зазначеного Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За змістом приписів пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, позивачем копію трудової книжки із записами про періоди роботи з 29.08.1990 по 31.08.1991, з 01.09.1191 по 03.01.1993, з 04.01.1993 по 13.06.2001, з 14.06.2001 по 13.08.2001, з 14.08.2001 по 29.12.2001 у ВАТ "Єнакієвський металургійний комбінат" та з 01.07.2004 по 30.09.2004, з 07.10.2004 по 07.07.2006 у СП ТОВ "Метален" разом із заявою про призначення пенсії надано не було, як і не надано суду при зверненні з позовною заявою.

Позивачем при звернені до відповідача були надані довідки №76100/80 від 01.02.2023 видана Обществом с ограниченной ответственностью Южный горно-металлургический комплекс Донецк; №76100/81 від 01.02.2023 видана Обществом с ограниченной ответственностью Южный горно-металлургический комплекс Донецк; №986 від 27.12.2022 видана Обществом с ограниченной ответственностью Южный горно-металлургический комплекс филиал №3 Макеевский металлургический завод.

Згідно рішення від 28.08.2025 року №12 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зазначено, що будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями на тимчасово окупованій території, не підлягають розгляду та виконанню, тому зазначені довідки не взято до розгляду.

З приводу цього суд зазначає, що в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025 року у справі №160/33828/25 колегією суддів зазначено: "Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 0440/6809/18 дійшов висновку про можливість застосування названих загальних принципів ("Намібійські винятки"), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивачів на соціальний захист та гарантованих їм прав на пенсійне забезпечення. Отже, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних у первинних документах про пільговість стажу роботи на посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві. Відтак, неможливість пенсійного органу здійснити перевірку достовірності відомостей, зазначених в довідках, виданих органами, які перебувають на тимчасово окупованих територіях не може бути підставою для позбавлення особи права на призначення пенсії. Наведені обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог пункту 4.7 Порядку №22-1 щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих йому документів для призначення пенсії."

Згідно частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо не врахування відповідачем згідно рішення від 28.08.2025 року №12, до страхового стажу період навчання у Донецькому політехнічному інституті за дипломом НОМЕР_2 від 27.06.1990, оскільки період навчання перетинається з періодом проходженням військової служби, суд зазначає наступне.

Пунктом 8 Порядку № 637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до п. «д» ч.3 ст.56 Закону №1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 38 Положення про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 №193 передбачено, що за особами, призваними на військову службу в період навчання у навчальних закладах, при звільненні до запасу зберігається право бути зарахованими для продовження навчання у тому навчальному закладі та на тому курсі, де вони навчалися до призову на військову службу з призначенням стипендії з дня відновлення у навчальному закладі до результатів чергової екзаменаційної сесії.

Згідно копії диплому НОМЕР_2 , ОСОБА_1 навчався у Донецькому політехнічному інституті, а саме вступив у 1983 році та закінчив навчання в 1990 році.

Згідно копії військового квитка ВЧ НОМЕР_4 від 29.11.1990р., ОСОБА_1 проходив службу з 10.11.1984 року по 4.11.1986 рік.

Оскільки період строкової служби позивача припадає на період його навчання, саме проходження військової служби призвело до збільшення строку навчання.

Таким чином, суд погоджується з відповідачем, що період навчання позивача перетинається з військовою службою, однак переривання навчання та проходження строкової служби не є підставою для не врахування позивачу періоду навчання до страхового стажу.

Також в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ зазначено, що не взято до розгляду трудову книжку № НОМЕР_5 від 29.03.2010, оскільки бланк трудової книжки серії НОМЕР_3 виготовлено в іншій державі (Республіка Болгарія) та прізвище, ім`я по-батькові не відповідають паспортним даним заявника."

Щодо наданої позивачем копії трудової книжки Республіки Болгарія № НОМЕР_5 , серія НОМЕР_3 від 29.03.2010р., суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону №1788-XII та ст. 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Позивачем було надано копію трудової книжки Республіка Болгарія № НОМЕР_5 на " ОСОБА_2 " серія НОМЕР_3 від 29.03.2010р., згідно записів якої останній працював на "Промет Стиил" АД София на посаді головного інженера з 29.03.2010 по 15.02.2013.

Питання зарахування страхового стажу для українців, які працюють за кордоном регулюється шляхом укладання міжнародних договорів.

Питання, пов`язані з пенсійним забезпеченням громадян, які працювали за кордоном регулюють багатосторонні та двосторонні міжнародні угоди, які Україна уклала з рядом держав. Зазначені договори (угоди) розподіляються на два види: договори, що базуються на територіальному принципі, за якими витрати на виплату пенсій здійснює держава, на території якої проживає особа (укладені з країнами СНД, Угорщиною, Румунією); договори, що базуються на пропорційному принципі, за якими кожна договірна сторона призначає та виплачує пенсію за відповідний страховий (трудовий) стаж, набутий на її території.

За принципом пропорційності Україною укладені договори про соціальне забезпечення з Латвією, Естонією, Литвою, Болгарією, Словаччиною, Польщею, Іспанією, Португалією та Чехією.

Суд зазначає, що робота за кордоном не враховується при обчисленні пенсії, якщо між Україною та іноземною державою немає договору про соціальне страхування.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

У відповідності до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відносини у сфері пенсійного забезпечення між Україною та Республікою Болгарії регулюються Договором між Україною та Республікою Болгарії про соціальне забезпечення від 04.09.2001, який набрав чинності з 1 квітня 2003 р.

Договір між Україною та Республікою Болгарії про соціальне забезпечення ратифіковано відповідним Законом № 239-IV (239-15) від 22 листопада 2002 р.

Відповідно до частини 1 статті 10 Договору між Україною та Республікою Болгарії про соціальне забезпечення (далі - Договір), якщо законодавство однієї з Договірних Сторін зумовлює право на пенсію накопиченням страхового (трудового) стажу, то для визначення цього стажу в разі необхідності, компетентна установа цієї Договірної Сторони враховує страховий (трудовий) стаж, накопичений по законодавству другої Договірної Сторони, за умови що цей стаж не збігається в часі.

Згідно з ч.2 ст.10 Договору між Україною та Республікою Болгарія про соціальне забезпечення від 04.09.2001 року, ратифікованого Україною 22.11.2002 року, якщо законодавство однієї Договірної Сторони зумовлює призначення пенсій за стаж, накопичений у відповідній професії або на відповідній роботі, то при призначенні таких пенсій враховуються також періоди, накопичені на підставі законодавства другої Договірної Сторони у тій самій професії або на тій самій роботі. Якщо підсумовані таким чином періоди не відповідають умовам, що дають право на зазначені пенсії, то ці періоди зараховуються відповідно до законодавства Договірної Сторони, що призначає пенсію.

Згідно з пунктом 3 статті 10, якщо періоди страхового стажу збігаються за часом, вони враховуються лише один раз за вибором застрахованої особи.

Відповідно до ч.1 ст.12 Договору між Україною та Республікою Болгарія про соціальне забезпечення від 04.09.2001 року, ратифікованого Україною 22.11.2002 року, якщо загальна тривалість страхового (трудового) стажу, накопиченого відповідно до законодавства однієї Договірної Сторони, становить менш ніж дванадцять місяців, і якщо на підставі цього не виникає право на пенсію відповідно до її законодавства, то цей стаж зараховує для призначення пенсії компетентна установа другої Договірної Сторони.

Згідно з ч.2 ст.27 Договору між Україною та Республікою Болгарія про соціальне забезпечення від 04.09.2001 року, ратифікованого Україною 22.11.2002 року, для визначення права на виплати за цим Договором приймається страховий (трудовий) стаж, накопичений на території обох Договірних Сторін до набуття чинності цього Договору

До набрання чинності Договору між Україною та Республікою Болгарія про соціальне забезпечення, який ратифіковано Законом України від 22.11.2002 року № 239-ІV, діяла Угода між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Народною Республікою Болгарією про соціальне забезпечення від 11.12.1959 року, відповідно до якої при здійсненні соціального забезпечення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої проживає громадянин, якщо цією Угодою не передбачено інше.

Таким чином, норма міжнародного договору прямо зобов`язує органи Пенсійного фонду України зараховувати періоди трудової діяльності, набуті на території Болгарії, у разі відсутності їхнього дублювання з українським стажем, що підтверджено матеріалами справи.

Суд встановив, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували дублювання або недійсність документів, поданих позивачем.

Оркім того, законодавством саме на відповідача покладено обов`язок при призначенні пенсії позивачу, щодо здійснення перевірки допустимості документів, поданих разом із заявою про призначення пенсії, та обґрунтованість видачі таких з метою забезпечення не лише реалізації права особи на перерахунок та отримання пенсії, а й контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду.

Щодо не відповідності прізвище, ім`я по-батькові у трудовій книжці серії НОМЕР_3 паспортним даним заявника, судом встановлено, що зазначена трудова книжка заповнена на " ОСОБА_2 ", згідно копії паспорту НОМЕР_6 від 18.02.2000р. його видано " ОСОБА_1 ". Прізвище, ім`я по-батькові відповідають паспортним даним, а їх різниця полягає лише в мові написання (заповнення).

Водночас, суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

З огляду на зазначене, посилання відповідача на те, що трудову книжку № НОМЕР_5 від 29.03.2010 не може бути взято до уваги, оскільки бланк трудової книжки серії НОМЕР_3 виготовлено в іншій державі (Республіка Болгарія) та прізвище, ім`я по-батькові не відповідають паспортним даним заявника, не може бути підставою для відмови, оскільки така позиція суперечить зазначеним вище нормам законодавства та міжнародного договору.

Відтак, суд дійшов висновку про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.08.2025 року № 12 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.06.2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Так, призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.08.2025 року № 12 щодо відмови в призначені ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, на користь позивача сплачену ним суму судового збору у розмірі 484,48 грн.

Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_3 від 28.08.2025 року №12.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 484,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова