Справа № 240/16468/24
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Житомир справа № 240/16468/24

категорія 108070100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайтвуд" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вайтвуд" (далі також ТОВ «Вайтвуд», Товариство, позивач) звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області (далі також ГУ ДПС, Управління, відповідач) № 07 від 14.08.2024 щодо нарахування йому пені у сумі 882 417,12 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вказана сума пені була застосована за порушення, на думку контролюючого органу, строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, оскільки валютна виручка в сумі 338336,62 євро у строки, встановлені НБУ, не надійшла. Такі висновки відповідача позивач вважає протиправними, оскільки між контрагентами було проведено у встановленому законом порядку залік зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи, що в порушення пунктів 14-2 14-6 Постанови правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" (далі - Постанова № 18) ТОВ «Вайтвуд» не забезпечено надходження грошових коштів від нерезидента за операціями з експорту товару, які під час воєнного стану підлягають обов`язковому зарахуванню на рахунок резидента в банку України, адже при виконанні контракту від 07.06.2022 № 54 валютна виручка в сумі 338336,62 євро не надійшла на рахунок Товариства у межах граничних строків, встановлених НБУ, що не узгоджується з приписами пункту 2 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» №2473-VIII від 21.06.2018 (далі - Закон №2473) з урахуванням норм пункту 21 розділу II Положення № 5 та пунктів 14-2 та 14-6 Постанови № 18.

У відповідності до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до частини 5 статті 250 КАС України.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Так, судом встановлено, що посадовими особами Головного управління ДПС у Житомирській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Вайтвуд» з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні зовнішньоекономічного контракту № 54 від 07.06.2022 за період з 01.01.2023 по 04.07.2024, за результатами якої складено акт № 15987/06-30-07-07/41011218 від 16.07.2024.

Під час перевірки відповідач дійшов висновку, що при виконанні зовнішньоекономічного контракту від 07.06.2022 за № 54 на експорт продукції, укладеного з нерезидентом - «Polesie Trade sp.z о.о.» (Польща), порушено вимоги, встановлені пунктом 2 статті 13 Закону №2473 (з урахуванням норм пункту 21 розділу II Положення № 5, пунктів 14-2 та 14-6 Постанови № 18), оскільки валютна виручка в сумі 338336,62 євро надійшла з порушенням строків, встановлених НБУ. Повідомлення Національного банку України про виявлені факти ненадходження в установлені Національним банком граничні строки розрахунків або строки, визначені у висновках, грошових коштів чи товарів, які надані банками до НБУ згідно з Інструкцією про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженою постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 7 на виконання статей 12 і 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-VIII, - повідомлення АТ КБ «Приватбанк» про перевищення законодавчо встановлених строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом від 07.06.2022 № 54 перевірено та підтверджено.

На підставі акту перевірки контролюючим органом 14.08.2024 прийнято податкове повідомлення-рішення № 07 про нарахування Товариству пені у сумі 882 417,12 грн.

Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та незаконним, Товариство звернулось до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України встановлено, що на контролюючі органи покладено функцію зі здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.

Спірні правовідносини врегульовані також Законом №2473, Положенням про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженим постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 5 (далі також Положення № 5) та Інструкцією про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженою постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 7 (далі - Інструкція).

Принципи валютного регулювання викладені у статті 2 Закону № 2473 та передбачають, зокрема, право фізичних та юридичних осіб - резидентів укладати угоди з резидентами та (або) нерезидентами та виконувати зобов`язання, пов`язані з цими угодами, у національній валюті чи в іноземній валюті, у тому числі відкривати рахунки у фінансових установах інших країн.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №2473 валютний нагляд в Україні здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду.

Органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства (частина 4 статті 11 Закону № 2473).

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону № 2473 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.

Частинами 1, 2, 5 статті 13 Закону № 2473 визначено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України.

Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів не застосовуються щодо розрахунків, пов`язаних з договорами про участь у розподілі пропускної спроможності, а також щодо грошового забезпечення (кредитних лімітів) з метою участі в аукціонах з розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів.

Національний банк України має право встановлювати мінімальні граничні суми операцій з експорту та імпорту товарів, на які поширюються встановлені відповідно до цього Закону граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Відповідно до частини 7 статті 13 Закону № 2473 у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.

У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.

У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про задоволення позову сплаті підлягає лише пеня, нарахована до дня прийняття позовної заяви до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем.

При цьому, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів встановлені пунктом 21 розділу II Положення № 5 та становлять 365 календарних днів.

Граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 21 розділу II цього Положення:

1) не поширюються на операцію з експорту, імпорту товарів (уключаючи незавершені розрахунки за операцією), сума якої (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату здійснення операції) є меншою, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі - незначна сума), крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій;

2) застосовуються з урахуванням установлених Національним банком за поданням Кабінету Міністрів України, відповідно до абзацу другого частини першої статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції" (далі - Закон про валюту), винятків та (або) особливостей для окремих товарів, та (або) галузей економіки (пункт 22 розділу II Положення № 5).

Відповідно до пункту 23 Положення № 5 розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного пунктом 21 розділу II цього Положення, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення, у повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в Україні в банку.

Згідно із пунктом 14-2 Постанови № 18 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.

Граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 14-2 цієї постанови:

1) не поширюються на операцію з експорту, імпорту товарів (уключаючи незавершені розрахунки за операцією), сума якої (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України на дату здійснення операції) є меншою, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі - незначна сума), крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій;

2) застосовуються з урахуванням установлених Національним банком України за поданням Кабінету Міністрів України відповідно до абзацу другого частини першої статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції" винятків та (або) особливостей для окремих товарів та (або) галузей економіки (пункт 14-3 Постанови № 18).

Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 14-2 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 14-3 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 14-3 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні (пункт 14-4 Постанови № 18).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною 5 цієї статті (частина 8 статті 13 Закону № 2473).

Отже, несвоєчасність здійснення розрахунків в іноземній валюті у сфері зовнішньоекономічної діяльності є валютним правопорушенням, за яке передбачена відповідальність у вигляді штрафних (фінансових) санкцій - пені за кожен день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів, застосування якої віднесено до повноважень органів ДПС.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (як продавцем) і «Polesie Trade sp.z о.о.» - юридичною особою, зареєстрованою в Республіці Польща (як покупцем), 07.06.2022 було укладено контракт № 54, за умовами якого продавець продає, а покупець купує фанеру (надалі -«продукція») у кількості та за цінами, обумовленими у додатках, що складаються на кожну партію товару. Загальна сума контракту становить 3 000 000 євро. Валютою цього контракту є євро. Продавець здійснює постачання продукції, покупець оплачує її протягом 90 днів з дня її отримання. Умови постачання - FCA lncoterms-2010 Кодня, Житомирський район, Житомирська область. Оплата продукції здійснюється так: - 100% від суми партії продукції сплачується покупцем протягом 90 днів з дня її отримання. Оплата проводиться шляхом перерахування коштів на р/р продавця. Усі платежі за цим контрактом здійснюються у євро. Усі комісії банків покупця, у тому числі банку-кореспондента, сплачує покупець, комісії банку продавця оплачує продавець. Цей контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2023.

Додатковою угодою № 29 від 31.12.2023 сторони продовжили строк дії контракту №54 від 07.06.2022 до 31.12.2024.

На початок перевіряємого періоду по акту попередньої документальної позапланової виїзної перевірки від 03.04.2023 № 4179/06-30-07-03/41011218 по контракту від 07.06.2022 № 54 рахувалась непросторочена дебіторська заборгованість в сумі 508434,25 євро.

У перевіряємому періоді на виконання умов контракту від 07.06.2022 № 54 ТОВ «Вайтвуд» відвантажило контрагенту товар (код за УКТ ЗЕД 4412) згідно митних декларацій на загальну суму 1168880,48 євро, що еквівалентно 47 214 737,21 грн.

У періоді, що перевірявся, на валютний рахунок Товариства за відвантажений товар надійшла валютна виручка у загальній сумі 1335603,25 євро.

29.11.2023 між позивачем (як стороною 1) і «Polesie Trade sp.z о.о.» (як стороною 2) підписано договір про зарахування зустрічних вимог, яким визначено, що за контрактом № 54 від 07.06.2022 заборгованість сторони 2 перед стороною 1 на 01.01.2023 складала 507829,25 євро; протягом 2023 року стороною 1 було реалізовано стороні 2 товар - фанеру на загальну суму 795294,00 євро, за який було проведено частковий розрахунок на суму 1043497,90 євро.

Таким чином, сторона 1 є кредитором, а сторона 2 - боржником щодо виконання грошового зобов`язання за контрактом № 54 від 07.06.2022 у сумі 259625,35 євро станом на 29.11.2023.

Крім того, за контрактом № Р060323 від 06.03.2023 стороною 2 було реалізовано стороні 1 товар запасні частини до деревообробного обладнання на загальну суму 3000,00 доларів США, а за контрактом № Р181023 від 18.10.2023 сторона 2 реалізувала стороні 1 товар деревообробне обладнання на загальну суму 75000,00 доларів США.

Тобто, сторона 2 є кредитором по відношенню до сторони 1 на загальну суму 78000,00 доларів США.

Відтак, сторона 1 та сторона 2, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди про залік таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з контрактів: № 54 від 07.06.2022, № Р060323 від 06.03.2023 та № Р181023 від 18.10.2023, зарахувавши зустрічні однорідні вимоги за зобов`язаннями в сумі 78000,00 доларів США, що на день укладення договору про зарахування зустрічних вимог складало 71236,13 євро.

Отже, за результатами зарахування зустрічних однорідних вимог заборгованість «Polesie Trade Sp.z.o.o.» перед ТОВ «Вайтвуд» становить 188389,22 євро.

Відповідач не прийняв до уваги вказане зарахування зустрічних однорідних вимог та вказав про порушення Товариством термінів проведення розрахунків за зовнішньоекономічними операціями.

При цьому, податковий орган посилався на приписи пункту 14-6 Постанови № 18, згідно з якими банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на положення частини 10 статті 5 Закону України від 16.04.1991 № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність" (далі - Закон № 959-XII), згідно з якими втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб`єктів у випадках, не передбачених цим Законом, у тому числі шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови гірші від встановлених у цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

Верховний Суд у своїх постановах дотримується послідовної правової позиції, що припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України (постанови від 15.08.2024 у справі №580/4079/23, від 19.09.2023 у справі № 804/15956/15, від 07.02.2023 у справі №1340/3649/18, від 29.07.2021 у справі № 817/1200/15, від 31.01.2020 у справі №813/1342/16).

Особливості здійснення операцій з експорту товарів у період дії воєнного чи надзвичайного стану у період спірних відносин були встановлені статтею 19-1 Закону №959-XII.

Так, частини 1 та 11 цієї статті передбачали, що на період дії воєнного, надзвичайного стану Кабінет Міністрів України має право запроваджувати режим експортного забезпечення з метою державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності та особливостей здійснення зовнішньоекономічних операцій з експорту товарів, включених до товарних позицій 1001, 1003, 1005, 1201, 1205, 1206, 1512, 2306 згідно з УКТ ЗЕД.

До операцій з експорту товарів, щодо яких застосовано режим експортного забезпечення, забороняється: зарахування зустрічних вимог; використання рахунків резидентів, відкритих за кордоном, для отримання грошових коштів від нерезидентів; використання інших форм грошових розрахунків з нерезидентом, що не передбачають рух коштів з-за кордону на рахунки резидентів в Україні.

Відповідно до Закону України "Митний тариф України" від 19.02.2022 № 2697-IX, яким встановлено особливості застосування та основні правила інтерпретації Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, до вищезазначеного переліку входять такі товари: 1001 (пшениця і суміш пшениці та жита), 1003 (ячмінь), 1005 (кукурудза), 1201 (соєві боби), 1205 (насіння ріпаку), 1206 (насіння соняшнику), 1512 (олія соняшникова), 2306 (макуха).

Натомість, товар, що був предметом поставки за контрактом № 54 від 07.06.2022 (фанера), не належить до переліку товарних позицій, за якими КМУ може запровадити режим експортного забезпечення.

Отже, до операцій позивача за зовнішньоекономічним контрактом № 54 від 07.06.2022 не може застосовуватися заборона зарахування зустрічних вимог.

Обмеження щодо зняття експортних операцій з валютного контролю, запроваджені пунктом 14-6 Постанови № 18, адресовані виключно уповноваженим банкам і регулюють завершення валютного нагляду, заборону ж суб`єктам господарювання припиняти зобов`язання шляхом зарахування зустрічних вимог ці положення не встановлюють.

Крім того, згідно з частиною 4 статті 6 Закону № 959-XII суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Загальні принципи підприємницької діяльності сформульовані у статті 44 Господарського кодексу України (який був чинний на час спірних правовідносин), відповідно до якої підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Наведений вище принцип вільного вибору і самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, перш за все, встановлює можливість для суб`єктів підприємницької діяльності України підтримувати відносини з іноземними суб`єктами господарської діяльності з урахуванням положень Конституції та законів України, а також міжнародних норм і правил.

Приписами частини 5 статті 6 Закону № 959-XII визначено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнано недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або міжнародних договорів України.

Суд зауважує, що матеріали адміністративної справи не містять доказів визнання недійсним ані контракту № 54 від 07.06.2022, ані договору про зарахування зустрічних вимог від 29.11.2023, а тому їх умови є обов`язковими для виконання сторонами.

Як вже зазначалось, у пункті 5 статті 13 Закону № 2473 встановлено відповідальність за порушення резидентами строку розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів у вигляді нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості.

Тобто, відповідальність у вигляді пені відповідно до Закону №2473 встановлено за порушення резидентами строків розрахунків за операціями з експорту і імпорту товарів, а не за незавершення банками здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за вказаними операціями.

Отже, застосування сторонами зовнішньоекономічного контракту такої форми розрахунків як зарахування зустрічних однорідних вимог є підставою для припинення зобов`язань за зовнішньоекономічними операціями, що виключає відповідальність за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, а отже відповідачем неправомірно нараховано позивачу пеню у сумі 882417,12 грн.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Проте, всупереч процитованому положенню процесуального закону відповідач не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах.

Відтак, враховуючи все наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області №07 від 14.08.2024 щодо нарахування ТОВ "Вайтвуд" пені у сумі 882417,12 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

При розподілі судових витрат суд виходить з такого.

Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина сьома стаття 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами третьою, четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у постанові від 28.09.2023 року у справі №686/31892/19 зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, для підтвердження понесених стороною витрат на правову допомогу, така особа повинна надати до суду, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

У позовній заяві зазначено, що судові витрати складаються із сплаченого судового збору в розмірі 13236,27 грн., а також 20000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 13 236,27 грн. підтверджуються наявною в матеріалах справи платіжною інструкцію, а тому, враховуючи задоволення позову, відповідно до статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи питання про відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

До позовної заяви долучено договір про надання адвокатських послуг від 30.07.2024 року, в п.1.1. якого зазначено, що ТОВ "Вайтвуд" (Клієнт) оплачує, а Вернидуб Дмитро Вікторович (Адвокат) бере на себе зобов`язання щодо надання послуг з представництва інтересів ТОВ "Вайтвуд" в справі за захистом прав та інтересів як платника податків в Державній податковій службі України та її підрозділах та Житомирському окружному адміністративному суді щодо оскарження результатів перевірки за актом від 16.07.2024 року № 15987/06-30-07/41011218 зі всіма правами, наданими Клієнту за його процесуальним статусом у всіх державних та інших підприємствах, установах, організаціях, в тому числі в органах внутрішніх справ та поліції, структурних підрозділах прокуратури України та інших правоохоронних органах, органах ДФС та її підрозділах, а також вести від імені Клієнта справи в усіх судових установах України з усіма правами, наданими законом позивачу, скаржнику, стягувачу або боржнику та зацікавленій особі, свідку, підозрюваному, обвинуваченому, підсудному, стягувачу або боржнику, захищати інтереси клієнта в адміністративних та кримінальних справах, в тому числі під час досудового слідства та судового розгляду.

Як передбачено пунктом 4.1. договору, за юридичні послуги Клієнт сплачує Адвокату аванс 20000,00 грн.

За умовами пункту 4.2. договору оплата відбувається на підставі рахунку безготівковим перерахуванням коштів на рахунок Адвоката.

Клієнт за надані послуги проводить повний розрахунок з Адвокатом в день оголошення позитивного для Клієнта рішення суду в справі, визначеній в п.1.1 договору в розмірі 3 % від суми позитивного рішення. При визначенні суми повного розрахунку сума сплаченого авансу не враховується.

Крім того, до позовної заяви додано копію свідоцтва про право Вернидуба Д.В. на заняття адвокатською діяльністю та ордера від 30.07.2024 року, виданого адвокатом Вернидубом Дмитром Вікторовичем Товариству з обмеженою відповідальністю "Вайтвуд" на підставі договору від 30.07.2024 року, про надання правової допомоги в Головному управлінні ДПС у Житомирській області та Житомирському окружному адміністративному суді.

Інших доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу не надано, відповідної заяви про надання таких доказів позивачем не подано.

Проте, розглянувши подані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що такі документи не дають суду можливості встановити факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн., а також їх безпосередній зв`язок і співмірність із розглядом цієї конкретної адміністративної справи.

Долучений договір про надання адвокатських послуг від 30.07.2024 року містить лише загальні умови можливого надання правничої допомоги з представництва інтересів Клієнта в Державній податковій службі та її структурних підрозділах та в Житомирському окружному адміністративному суді.

Так само в ордері зазначено про надання адвокатом правової допомоги позивачу в Житомирському окружному адміністративному суді та, крім того, в Головному управлінні ДПС у Житомирській області.

Крім того, як вказувалося вище, зміст договору свідчить, що його предмет охоплює представництво інтересів Клієнта у широкому спектрі правовідносин, включно з податковими, адміністративними та кримінальними провадженнями, у різних органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях, в тому числі в органах внутрішніх справ та поліції, структурних підрозділах прокуратури України та інших правоохоронних органах, органах ДФС та її підрозділах та судах усіх інстанцій.

За таких умов неможливо встановити, яка частина заявлених до стягнення 20000 грн. фактично стосується саме судового розгляду, оскільки договір не містить розподілу вартості послуг за окремими етапами або органами, у яких надавалась правнича допомога.

Позивач не подав жодного доказу, який би дозволив ідентифікувати суму 20000 грн. як витрати, понесені виключно у зв`язку з судовим провадженням. Відсутні акт виконаних робіт, рахунок, деталізований опис наданих послуг, з якого можна було б визначити, які послуги надано в ДПС, а які у суді, та яка їхня вартісна частка. Сам факт наявності договору та ордера не свідчить про те, що зазначена сума стосується саме судової справи № 240/16468/24.

Так само позивач не надав жодних доказів фактичної сплати зазначеної суми, оформлених у встановленому законом порядку, як цього вимагають статті 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 1, 30 Закону № 5076-VI. В матеріалах справи відсутні квитанція, платіжне доручення або інший банківський документ, що підтверджує фактичну оплату заявлених витрат, а також детальний опис виконаних адвокатом робіт або витраченого часу, необхідний для визначення співмірності їх розміру.

За таких обставин позивач не виконав обов`язку доведення складу та розміру витрат на правничу допомогу, пов`язаних безпосередньо з розглядом цієї адміністративної справи, що є обов`язковою умовою їх відшкодування. Відсутність детального розрахунку витрат на правову допомогу в межах даної адміністративної справи та документів, що свідчать про фактичну оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ) та невизначеність зв`язку договору з конкретним спором унеможливлюють встановлення обґрунтованості та співмірності заявленої суми.

На підставі викладеного, суд вважає заявлені витрати в сумі 20000 грн. документально непідтвердженими та недоведеними.

В свою чергу, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись статтями 72, 77, 139, 143, 243 - 246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайтвуд" (вул. Гонти, 1, с. Кодня, Житомирський район, Житомирська область, 12452, ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Ю.Тютюника, 7, м.Житомир, 10003, код ЄДРПОУ ВП 44096781) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області № 07 від 14.08.2024 щодо нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Вайтвуд" пені у сумі 882417,12 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайтвуд" сплачений судовий збір в сумі 13236,27 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко