Справа № 140/12401/25
Суддя: Черняк В. В.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/423/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого - судді Черняка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

20.11.2025 року на адресу суду надійшов вказаний позов (справу передано за підсудністю згідно ухвали судді Волинського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 року).

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 вказує, що у період з 22.09.2022 року по 26.04.2024 року, вона була директором на ПП «Глобал Транс Україна», код ЄДРПОУ 44673959, основним видом діяльності якого є вантажний автомобільний транспорт. За вищезазначений період, найманими працівниками Підприємства на зареєстрованих за ПП «Глобал Транс Україна» автомобілях було вчинено 7 правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (зафіксовані в автоматичному режимі). На час вчинення даних правопорушень, у позивача було посвідчення водія, видане вперше (строком на 2 роки), яке передбачало, що для подальшого його обміну на посвідчення з терміном дії 10 років, остання не повинна вчинити особисто більше 2 порушень ПДР протягом 2 років з дати його видачі. Автоматичні штрафи, які були видані на юридичну особу, не викликали у неї занепокоєння щодо подальшого зарахування їх як її особисті штрафи, а також у зв`язку з тим, що для керування транспортними засобами зазначеними вище, необхідна була наявність категорії «С» (посвідчення водія ОСОБА_1 ) НОМЕР_1 категорії «В». Більше того, на підприємстві були наявні документи, щодо закріплення авто за різними водіями. 06 липня 2025 року, в день закінчення терміну дії посвідчення водія, з метою обміну посвідчення водія, що видане вперше (на 2-річний термін), позивач звернулася до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Рівненській, Волинській та Житомирських областях, для уточнення необхідних документів для обміну, однак у телефонному режимі їй повідомили, що документ обміну не підлягає, у зв`язку з наявністю у базі МВС інформації щодо вчинення нею порушень ПДР.

Позивач вважає, що її права порушуються, оскільки нею не було вчинено жодного правопорушення у сфері ПДР, однак здійснити обмін посвідчення водія виданого вперше вона не може.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 просить суд:

1) Зобов`язати Управління автоматичної фіксації порушень правил дорожнього руху Департаменту патрульної поліції видалити інформацію щодо вчинення порушень правил дорожнього руху ОСОБА_1 , шляхом внесення змін у відповідні постанови, а саме:

- внести зміни в постанову 3АВ / 4293542 замінивши правопорушника з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

-внести зміни в постанову 4АВ / 4900583 замінивши правопорушника з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

- внести зміни в постанову 4АВ / 4923426 замінивши правопорушника з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4

- внести зміни в постанову 4АВ / 5024164 замінивши правопорушника з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

- внести зміни в постанову 4АВ / 5467494 замінивши правопорушника з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

- внести зміни в постанову 4АВ / 5499681 замінивши правопорушника з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

- внести зміни в постанову 4АВ / 5604204 замінивши правопорушника з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

2) Зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Рівненській, Волинській та Житомирських областях здійснити обмін посвідчення водія виданого вперше № НОМЕР_1 без складання іспитів.

Ухвалою суду від 25.11.2025 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

01.12.2025 року на адресу суду надійшла заява Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філії ГСЦ МВС) (надалі Відповідач 2), в який представник Відповідача 2 вказує, що РСЦ ГСЦ МВС у Рівненській, Волинській та Житомирській областях немає статусу юридичної особи і не може виступати відповідачем у справі.

Крім того, у відзиві на позов від 01.12.2025 року представник Відповідача 2 зазначає про безпідставність позовних вимог Вказує, що ГСЦ МВС утворений як юридична особа публічного права та є міжрегіональним територіальним органом з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ. Головний сервісний центр МВС не є складовою частиною структури Національної поліції України. ОСОБА_1 не долучала докази, які б свідчили про звернення до ТСЦ МВС з заявою про обмін, відповідно і відсутньою є відмова, яка в подальшому могла б бути оскаржена заявницею якщо вона вважає, що її права порушено до адміністративного суду. Зважаючи на вищезазначені обставини, наслідком є ухвала Волинського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року у справі №140/12401/25 про передачу адміністративної справи за підсудністю до Луцького міськрайонного суду Волинської області, так як юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України). За таких обставин спір між Відповідачем 2 та ОСОБА_1 наразі відсутній. Відповідно до інформації, що містяться Єдиному державному реєстрі МВС за критерієм пошуку « ОСОБА_1 » за останні три роки значиться 7 адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху: постанова 3АВ 4293542 від 19 грудня 2023 року; постанова 4АВ 4900583 від 15 лютого 2024 року; постанова 4АВ 4923426 від 17 лютого 2024 року; постанова 4АВ 5024164 від 28 лютого 2024 року; постанова 4АВ 5467494 від 03 квітня 2024 року; постанова 4АВ 5499681 від 06 квітня 2024 року; постанова 4АВ 5604204 від 16 квітня 2024 року. Згідно Рішення №1 від 22 вересня 2022 року та Рішення №2 від 24 квітня 2024 року власника приватного підприємства «Глобал Транс Україна», ОСОБА_1 перебувала на посаді керівника даного підприємства з моменту його створення до 24 квітня 2024 року. Відповідно до пункту третього Порядку №1145 підставою для внесення до ЄДР ТЗ відомостей про належного користувача є електронна заява або заява, сформована та подана заявниками, якою визначено належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній або юридичній особі транспортного засобу в користування. Позивач у своїй позовній заяві самостійно зазначає, що їй було відомо про вчинення найманими працівниками підприємства семи правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також визнає факт їх вчинення та сплати відповідних штрафів. Таким чином, вона фактично підтверджує обізнаність про ці обставини, визнає правопорушення та добровільно виконує обов`язок зі сплати штрафів. У даному випадку ОСОБА_1 не позбавлена можливості здійснити обмін посвідчення із складенням теоретичного та практичного іспитів у територіальному сервісному центрі МВС.

02.12.2025 року у відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає, що вимоги, викладені у позовній заяві є взаємопов`язаними та зумовлюють звернення до обох відповідачів, з огляду на повноваження кожного з них та неможливістю вчинити дії, що виходять за межі їх повноважень. Порушення її прав відбулося не в розрізі відносин як директора суб`єкта господарювання та ТСЦ МВС, а в розрізі відносин її, як водія та ТСЦ МВС. До ГСЦ МВС В Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ТСЦ МВС) вона зверталася у телефонному режимі (до юридичного відділу). Після одержання необхідної інформації, звернення із заявою про обмін водійського посвідчення виданого вперше не мало сенсу. Залучення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС) як відповідача позивач вважає обґрунтованим.

03.12.2025 року на адресу суду надійшов відзив Департаменту патрульної поліції (надалі Відповідач 1), в якому представник Відповідача 1 заперечує позов. Зазначає, що всі постанови щодо позивача складені у відповідності до вимог закону. На моменти скоєння зазначених правопорушень належним користувачем та власником транспортних засобів було ПП «Глобал Транс Україна», директором якого була ОСОБА_1 . Відповідних звернень із заявами про визнання правопорушень іншими особами (які керували ТЗ) до Департаменту не надходило. Штрафи за постановами було сплачено (протягом пільгового періоду). З відповідним запитом про заміну відомостей про правопорушників адвокат Кушнірук К.І. звернувся лише 21.01.2025 року. Можливості поновлення строків розгляду заяв щодо зміни суб`єкта правопорушення в постановах законодавством не передбачено.

Оскільки вказана справа є незначної складності і для неї пріоритетним є швидке вирішення, суд розглянув її в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, які визначені у ст.ст. 268, 269, 271, 286 КАС України. В свою чергу вищенаведені положення КАС України не містять у собі заборони або обмежень на застосування правил, передбачених для спрощеного позовного провадження у ч.5 ст.262 КАС України, а саме щодо можливості розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Предметом розгляду справи є питання заміни суб`єкта вчинення правопорушення у постановах про притягнення до адміністративної відповідальності з позивача на інших осіб, які з її слів керували ТЗ в момент скоєння правопорушення, а також зобов`язання здійснити обмін посвідчення водія ОСОБА_1 виданого вперше без складання іспитів.

З матеріалів справи вбачається, що 22.09.2022 року по 26.04.2024 року ОСОБА_1 була директором на ПП «Глобал Транс Україна» ().

У вказаний період часу на позивача було складено сім постанов про адміністративні правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі: постанова 3АВ № 4293542 від 19 грудня 2023 року; постанова 4АВ № 4900583 від 15 лютого 2024 року; постанова 4АВ № 4923426 від 17 лютого 2024 року; постанова 4АВ № 5024164 від 28 лютого 2024 року; постанова 4АВ № 5467494 від 03 квітня 2024 року; постанова 4АВ № 5499681 від 06 квітня 2024 року; постанова 4АВ 5604204 від 16 квітня 2024 року.

Згідно ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Згідно ч. 1,3 ст. 279-3 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Відповідно до інформації з сервісу перевірки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, штраф у постанові 3АВ № 4293542 від 19 грудня 2023 року сплачено 21.12.2023 року; у постанові 4АВ № 4900583 від 15 лютого 2024 року 04.03.2024 року; у постанові 4АВ № 4923426 від 17 лютого 2024 року 04.03.2024 року; у постанові 4АВ № 5024164 від 28 лютого 2024 року 04.03.2024 року; у постанові 4АВ № 5467494 від 03 квітня 2024 року 04.04.2024 року; у постанові 4АВ № 5499681 від 06 квітня 2024 року 08.04.2024 року; у постанові 4АВ 5604204 від 16 квітня 2024 року 16.04.2024 року.

Вказані постанови (окрім постанови 4АВ № 4923426 від 17 лютого 2024 року, яка була сплачена через 17 днів) були виконанні в розумінні ч. 1 ст. 300-1 КУпАП, шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 днів.

Умови та порядок видачі посвідчень водія визначено Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340 (далі - Порядок №340). Наказом Міністерства внутрішніх справ України №515 від 07 грудня 2009 року затверджено Інструкцію про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія. (далі Інструкція №515).

Відповідно Порядку №340 особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія за умови досягнення ними мінімального віку для відповідної категорії транспортного засобу.

Відповідно до пункту 16 Порядку №340 посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний, практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС.

Згідно абзацу шостого пункту 51 Порядку №340 для обміну посвідчення водія, у тому числі виданого вперше, особа може звернутися до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центрів надання адміністративних послуг, територіального сервісного центру МВС шляхом подання відповідної заяви і доданих до неї документів у встановленому порядку.

Згідно абзацу першого пункту 25-1 цього ж Порядку №340 обмін посвідчення водія, виданого особі вперше, після закінчення строку його дії проводиться без складення іспитівза умови вчиненняособою протягом двох років з дня видачі такого посвідчення не більше двох адміністративних правопорушеньу сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та невчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України. У разі вчинення особою протягом двох років з дня видачі вперше посвідчення водія трьох і більше адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху або визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України, без застосування до неї позбавлення права на керування транспортними засобами обмін такого посвідчення здійснюється із складенням теоретичного та практичного іспитів у територіальному сервісному центрі МВС.

Згідно пункту 5 розділу IX Інструкції №515 під час обміну посвідчення водія, виданого вперше, після закінчення строку його дії уповноважений працівник ТСЦ МВС перевіряє відомості про застосування адміністративних стягнень або кримінальних покарань у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, учинених особою протягом двох років.

Результат такої перевірки фіксується в заяві та засвідчується підписом уповноваженого працівника ТСЦ МВС, який її проводив. У разі встановлення факту застосування адміністративних стягнень або кримінальних покарань у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху матеріали перевірки долучаються до заяви.

Враховуючи встановлені обставини, суд зауважує, що позивача протягом двох років з дня видачі вперше посвідчення водія притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення семи адміністративних правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Штрафи за вказаними постановами були оплачені, відтак постанови є виконаними.

Відомостей про звернення до органу, уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення інших осіб, які за словами позивача керували транспортними засобами в межах розглядуваних правопорушень, із заявами про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення їх до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять.

Постанови складено у відповідності до вимог законодавства, у встановленому порядку вони не оскаржувались та не скасовувались.

Відтак умов для обміну посвідчення водія, виданого особі вперше, після закінчення строку його дії без складення іспитів не дотримано.

Крім того, суд зауважує, що позивач взагалі не зверталась до органів ТСЦ МВС із відповідною заявою, відмови у вчиненні таких дій не отримувала.

Враховуючи встановлені судом обставини, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Крім того, оскільки Відповідач 2 немає статусу юридичної особи Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС) не може бути відповідачем у справі.

Варто зазначити, що відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Згідно із ч. 1 ст. 46 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

За правилами ч. 3-7 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Із аналізу наведеного положення права слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати відповідне клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

Матеріалами справи стверджується, що позивач не звертався до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача на належного, хоча позивач дізнався про зазначену обставину в момент отримання відзиву на позовну заяву.

В той же час, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. А пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. При цьому, вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати, позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 73, 77, 78, 134, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філії ГСЦ МВС) про зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 10 грудня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк