Справа № 520/15041/25
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Шляхова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 р. Справа № 520/15041/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Івано-Франківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025, по справі № 520/15041/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУДПЛАСТ»

до Івано-Франківської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВУДПЛАСТ» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA206000/2025/000071/2 від 20.05.2025;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206020/2025/000153 від 20.05.2025;

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВУДПЛАСТ" (, 61001 Харківська обл., м. Харків, вул. Руставелі, буд. 20, кв. 22) сплачену суму судового збору у розмірі 4 138,38 грн та суму судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби (, 76005, м. Івано Франківськ, вул. Чорновола, буд. 159).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Івано-Франківської митниці Державної митної служби про коригування митної вартості №UA206000/2025/000071/2 від 20.05.2025.

Визнано протиправним та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206020/2025/000153 від 20.05.2025.

Стягнуто з Івано-Франківської митниці Державної митної служби (вул. Чорновола, буд. 159, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., 76005, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВУДПЛАСТ" (вул. Руставелі, буд. 20, кв. 22, м. Харків, 61001, ) сплачений судовий збір у розмірі 4138,38 (чотири тисячі сто тридцять вісім) грн. 38 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби (вул. Чорновола, буд. 159, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., 76005, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВУДПЛАСТ" (вул. Руставелі, буд. 20, кв. 22, м. Харків, 61001, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 (десять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про ненадання судом першої інстанції оцінки доводам відповідача, що надані до митного оформлення документи для підтвердження митної вартості містили розбіжності, а також в них відсутні всі відомості, необхідні для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.

На підставі п. 3 ч. 1ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, До відділу митного оформлення №2 м/п «Прикарпаття» Івано-Франківської митниці 19.05.2025 декларантом ТзОВ "ВЕД Груп" подано електронну митну декларацію МД 25UА99U7 на товар: Покриття пластмасові для підлоги, несамоклейні, у пластинах, виготовлені з ДПК (дерево-полімерний композит) борошно з деревини - до 35%, поліетилен близько 60%, добавки - близько 5%: Дерев`яно-полімерні композитні терасні- дошки: Teak 3000mm*138mm*22mm TM Legro Natural ET9403G -3072шт.; Виробник: ZHEJIANG KUNHONG NEW MATERIAL.

На підтвердження заявленої в митній декларації інформації, позивачем разом з МД №25UA99U7 від 19.05.2025, надано: 1) декларація митної вартості до МД №25UA99U7 від 19.05.2025; 2) Пакувальний лист від 07.03.2025; 3) Рахунок-фактура №ET25UA02L010 від 07.03.2025; 4) Коносамент (bill of lading) № SZX25020191 від 13.03.2025; 5) Накладна відправки УМВС №37554814 від 07.05.2025; 6) Товарно-транспортну накладну №000115058 від 16.05.2025; 7) Декларація про походження товару ET25UA02L010 від 07.03.2025; 8) Рахунок на оплату №511 від 05.05.2025; 9) Платіжна інструкція в національній валюті №435 від 08.05.2025; 10) Довідка про витрати з доставки вантажу вих. №05/05-02 від 05.05.2025; 11) Прайс-лист від 20.01.2025; 12) Висновок цінової експертизи на дерев`яно-полімерні композитні терасні дошки від 28.04.2025 №3-3/479; 13) Контракт №WZK-01 від 01.10.2024; 14) Договір №10 щодо надання митно-брокерських послуг від 21.04.2025; 15) Договір транспортного експедирування №UM-VP250122-01 від 25.01.2022; 16) Митна декларація країни відправлення №00003985 від 10.03.2025; 17) технічний опис товару (Лист постачальника ZHEJIANG KUNHONG NEW MATERIAL CO.,LTD від 20.05.2025 кит/укр та фотографію коробки).

Під час здійснення Івано-Франківською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товару та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товару декларантом разом з митною декларацією №25UA99U7 від 19.05.2025 встановлено, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Івано-Франківською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості оцінюваних товарів №UA206000/2025/000071/2 від 20.05.2025 за резервним методом визначення митної вартості товарів та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206020/2025/000153 від 20.05.2025

Не погодившись із рішеннями про коригування митної вартості, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем у жодному документі не зазначено та не надано доказів того, що надані позивачем документи містять розбіжності або ознаки підробки. Відповідач не надав підтверджень того, що декларант у декларації митної вартості зазначив не усі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Крім того, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.

При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16.

Надаючи оцінку правомірності рішення про коригування митної вартості товарів від № №UA206000/2025/000071/2 від 20.05.2025, колегія суддів зазначає наступне.

Стосовно доводів відповідач щодо того, що у митній декларації країни відправлення не зазначено отримувача товару, торгівельна країна та країна призначення згідно даного документу Польща, колегія суддів зазначає, що декларація країни відправлення (експортна декларація) не є документом, що підтверджує митну вартість товару або її складові у розумінні частини другої статті 53 МК України, тому не надання такої декларації до митного оформлення не може призводити до сумнівів у заявленій декларантом митної вартості, а також не свідчить про неможливість ідентифікації митної декларації з певної партією товару, не впливає на числові значення складових митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 02 березня 2018 року в справі № 804/2997/17.

Крім того, колегія судів зазначає, що митна декларація країни відправлення №00003985 від 10.03.2025 у повній мірі підтверджує походження товару, заявлену митну вартість товару, митне оформлення якого відбувалось за МД №25UA99U7 від 19.05.2025, не містить розбіжностей з іншими документами, які були надані митному органу разом з МД №25UA99U7 від 19.05.2025.

Стосовно доводів митного органу про те, що у комерційному інвойсі від 07.03.2025 №ET25UA02L010 зазначено загальну кількість товару яка не відповідає заявленій, колегія суддів зазначає, що в рахунку-фактурі (комерційному інвойсі) №ET25UA02L010 від 07.03.2025 вказано, що товар- «Wood and Plastic Composite Terrace Boards / Дерев`яно-полімерні композитні терасні дошки» Trak 3000mm*138mm*22mm марки TM Legro Natural за кодом - загальною кількість 3 072 шт/ ціна за 1 шт. 9,12 дол. США, коштує 28016,64 дол. США.

Також, у пакувальному листі від 07.03.2025 до рахунку-фактури №ET25UA02L010 від 07.03.2025 вказано, що товар «Wood and Plastic Composite Terrace Boards / Дерев`яно полімерні композитні терасні дошки» Tеak3000mm*138mm*22mm марки TM Legro Natural за кодом , у кількості 3 072 шт., має вагу брутто 26 250 кг, нетто 25 990 кг, займає кількість місць 16 палет.

До того ж, як вже було зазначено вище, у митній декларація країни відправлення №00003985 від 10.03.2025 так само вказано, що товар, який експортується за нею: поставляється за рахунком-фактурою (інвойсом) №ET25UA02L010; займає кількість місць 16; має вагу брутто 26 250 кг, нетто 25 990 кг; загальна вартість експортного товару: 28016,64 дол. США, а отже, колегія судддів зазначає, що будь-які розбіжності щодо кількості, ваги та асортименту товару у наданих документах до митного органу разом з МД №25UA99U7 від 19.05.2025 відсутні.

Стосовно доводів відповідача щодо того, що у рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг та документі, що підтверджує вартість перевезення не виділено витрати на перевантаження товару в порту, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у рахунку на оплату № 511 від 05.05.2025 вказаний наступний обрахунок послуг з транспортування товару (контейнер MRKU4217410) за Договором транспортного експедирування №UM-VP250122-01 від 25.01.2022, загальною вартістю 197 428,00 грн (у т ч ПДВ 500 грн): відшкодування витрат за фрахт за маршрутом Shanghai (China) - Gdansk (Poland), контейнер MRKU4217410- 106 590,00 грн (не ПДВ), Локальні послуги за межами території України у Польщі (НРР, документаційний збір, оформлення Т1), контейнер MRKU4217410- 23 048,00 грн (не ПДВ), Відшкодування витрат за міжнародне залізничне перевезення Gdansk (Poland) - м/п "Мостиська Пшемисль" (Україна), контейнер MRKU4217410- 50 000,00 грн (не ПДВ), відшкодування витрат за міжнародне залізничне перевезення м/п "Мостиська Пшемисль" (Україна) - м. Тернопіль, ЗКТ (Україна), контейнер MRKU4217410- 14 790,00 грн (не ПДВ), транспортно-експедиційне обслуговування з організації перевезення за межами митної території України -300,00 грн (ПДВ 20%), Транспортно-експедиційне обслуговування по Україні - 2 700,00 грн (ПДВ 20%).

Крім того, довідка про витрати з доставки вантажу №05/05-02 від 05.05.2025 була видана ТОВ «УКРАМАРИН» позивачу про те, що вартість доставки до кордону України вантажу, що прибув у контейнері MRKU4217410 за коносаментом SZX25020191 в порт Gdansk, Poland, складає 179 938,00 грн ., в тому числі: - відшкодування витрат за за маршрутом Shanghai (China) - Gdansk (Poland) - 106590,00 грн; - локальні послуги за межами території України у Польщі (НРР, документаційний збір, оформлення Т1) - 23 048,00 грн, міжнародне залізничне перевезення за маршрутом Gdansk (Poland) - ст. "Мостиська - Пшемисль" (Україна) - 50 000,00 грн, транспортно-експедиційне обслуговування з організації перевезення за межами митної території України - 300,00 грн.;

Також, в декларації митної вартості до МД №25UA99U7 від 19.05.2025 у підпункті 20, 21, 23 пункту Б вказано, що витрати на транспортування до UA Пункт пропуску «Мостиська Пшемисль» становлять 156 890,00 грн, витрати на навантаження, вивантаження та обробку становлять 23 048,00 грн. Загальна вартість витрат на транспортування, навантаження, вивантаження та обробку становить 179 938,00 грн.

Отже, у відомостях щодо складових митної вартості, які містяться в документах, що були надані митному органу разом з МД №25UA99U7 від 19.05.2025 відсутні розбіжності.

Витрати на перевантаження товару в порту Гданськ (Польща) виокремлені в рахунку на оплату № 511 від 05.05.2025, довідці про витрати з доставки вантажу №05/05-02 від 05.05.2025, та безпосередньо вказані у декларації митної вартості до МД №25UA99U7 від 19.05.2025, та становлять 23 048,00 грн.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зауваження митного органу про те, що у рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг та документі, що підтверджує вартість перевезення не виділено витрати на перевантаження товару в порту є необґрунтованими.

Щодо доводів митного органу про те, що в прайс-листі, не зазначено артикули товарів, що унеможливлює перевірити склад товару, колегія суддів зазначає наступне.

Для підтвердження ціни, як «дійсної вартості» товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р., контролюючим органом можуть бути запитані у декларанта каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, в яких пропозиція продавця адресована необмеженому колу покупців.

Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.

Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.

Каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.

Позивачем до митного органу було надано відомості щодо ціни товару відповідно до вимог чинного митного законодавства. Разом із цим, відповідачем не наведено жодного обґрунтування, яким чином вказаний недолік вплинув на визначення митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що інформація, яка міститься у прайс-листі від 20.01.2025 відповідає іншим документам, які були надані митному органу разом з МД №25UA99U7 від 19.05.2025 при митному оформленні, а саме: рахунку-фактурі №ET25UA02L010 від 07.03.2025, пакувальному листу від 07.03.2025 до рахунку-фактури №ET25UA02L010 від 07.03.2025.

Комерційна пропозиція та прайс-лист не можуть вважатися первинними документами і є лише способом для продавця запропонувати свій товар, до якого чинне законодавство не встановлює вимог щодо форми та змісту.

Наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 27.06.2019 у справі № 0840/3083/18, від 13.09.2019 у справі № 820/859/17, від 06.02.2020 у справі № 520/10709/18.

Подання прайс-листа передбачено ч. 3 ст. 53 МК України як додатковий документ, який може витребовуватись виключно якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари

Таким чином, відображені у прайс-листі від 20.01.2025 ціни, характеристики, умови поставки, та відомості щодо товару, не суперечать жодним іншим документам, які були надані митному органу при митному оформленні товару за МД №25UA99U7 від 19.05.2025.

Стосовно доводів митного органу про те, що позивачем не надано інформацію про виробника товарів та маркування, про що зазначено в акті митного огляду, колегія суддів зазначає, що в рахунку-фактурі (комерційному інвойсі) №ET25UA02L010 від 07.03.2025 вказано, що: COUNTRY OFORIGIN: CHINA / КРАЇНА ПОХОДЖЕННЯ: КИТАЙ. MANUFACTURER: ZHEJIANG KUNHONG NEW MATERIALCO.,LTD. / ВИРОБНИК: ZHEJIANG KUNHO NEW MATERIAL CO.,LTD.

Також, у пакувальному листі до рахунку-фактури (комерційного інвойсу) №ET25UA02L010 від 07.03.2025 також зазначено, що: COUNTRY OF ORIGIN: CHINA / КРАЇНА ПОХОДЖЕННЯ: КИТАЙ. MANUFACTURER: ZHEJIANGKUNHONG NEW MATERIAL CO.,LTD. / ВИРОБНИК: ZHEJIANG KUNHO NEW MATERIAL CO.,LTD.

Крім того, в митній декларація країни відправлення №00003985 від 10.03.2025 так само вказано, що країною (регіоном) походження товару є Китай.

Також, у листі постачальника ZHEJIANG KUNHONG NEW MATERIAL CO.,LTD від 20.05.2025 описано процес виробництва, склад та характеристики товару «Терасні дошки з дерев`яно-полімерного композиту», який додається до позовної заяви. Маркування, що містить торговельну марку товару підтверджується фотографією коробки, у якій міститься товар «TM Legro Natural».

Стосовно доводів відповідача про те, що декларантом на закону вимогу митного органу не надано: банківські платіжні документи або інші бухгалтерські документи про оплату товару, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4.2. Контракту №WZK-01 умови оплати вказуються в кожному рахунку-факутрі, який є невід`ємною частиною цього Контракту. Попередня та повна оплата можуть виконуватися частинами.

Колегія суддів зазначає, що у рахунку-фактурі №ET25UA02L010 від 07.03.2025 у розділі умови оплати (payment terms) вказано наступне: 100% банківський переказ протягом 180 днів з дати коносаменту.

Тому, враховуючи те, Коносамент (ocean bill of lading) №SZX25020191 було складено 13.03.2025, кінцевим строком (днем) розрахунку ТОВ «ВУДПЛАСТ» за Контрактом №WZK-01 відповідно до рахунку-фактури №ET25UA02L010 від 07.03.2025 є 09.09.2025.

На момент митного оформлення товару рахунок-фактура №ET25UA02L010 від 07.03.2025 не був оплачений позивачем, а тому надання митному органу банківських платіжних документів у порядку п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України при митному оформленні товару за №25UA99U7 від 19.05.2025 не передбачено.

Отже, у ході судового розгляду не знайшли підтвердження висновки відповідача щодо наявності обґрунтованих сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості товару.

Натомість, позивач під час митного оформлення надав необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не обґрунтовано наявності розбіжностей або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у зв`язку з чим оскаржуване рішення відповідача є неправомірним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а позов задоволенню.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 6 та ч. 7 ст. 132 КАС України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених ним при розгляді позовної заяви в суді подано наступні документи: договір про надання правової допомоги № б/н від 26.05.2025, акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № б/н від 26.05.2025, платіжна інструкція від 02.06.2025 №462 на суму 10500,00 грн.

Згідно з акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № б/н від 26.05.2025 адвокатом надано наступні послуги: складання пректу позовної заяви про визнання протиправними та скасування рішення про корикування митної вартості №UA206000/2025/000071/2 від 20.05.2025 і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206020/2025/000153 від 20.05.2025 та подання позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Відповідач в апеляційній скарзі заперечував щодо відшкодування за його рахунок суми понесених витрат на правничу допомогу, оскільки сума 10500,00 грн. є необґрунтованою, завищеною та не відповідає принципу обґрунтованості та співрозмірності.

Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів на складання зазначених процесуальних документів критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку, що визначений судом першої інстанції розмір на рівні 10500,00 грн. є співмірним розміром витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. належним чином обґрунтовані та, як вірно зазначено судом першої інстанції, підлягають стягненню на користь позивача.

Доводи відповідача про те, що заявлені позивачем витрати не є не співмірними зі складністю справи, обсягом робіт та витраченим часом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки апеляційна скарга не містять доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу в частині вищезазначених витрат у зазначеному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн., доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 по справі № 520/15041/25 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло