Справа № 640/21446/21
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 грудня 2025 р. Справа № 640/21446/21

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Державної екологічної інспекції України (пров. Новопечерський, 3, корп. 2, м. Київ, 01042)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСЛ-2010" (вул. Деревообробна, 11, блок 2, м. Київ, 01013)

про: застосування заходів реагування у сфері держаного нагляду (контролю),

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась Державна екологічна інспекція України (далі - позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСЛ-2010" (далі - відповідач) про зупинення виконання робіт, надання послуг у сфері поводження з небезпечними медичними відходами до: 1) отримання висновку з оцінки впливу на довкілля та дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря з урахуванням викидів забруднюючих речовин при спалюванні небезпечних медичних відходів; 2) усунення порушень, виявлених в акті перевірки Держекоінспекції від 17.05.2021 №4.2-19/5; 3) отримання Держекоінспекцією повідомлення від відповідача про усунення ним усіх встановлених судом порушень за підтвердженням згідно результатів здійснення заходу державного нагляду (контролю).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що за результатами позапланової перевірки, проведеної на підставі наказу №206 від 06.05.2021 та направлення №32 від 06.05.2021, щодо діяльності ТОВ «ДСЛ-2010» у сфері поводження з небезпечними відходами, встановлено численні порушення вимог природоохоронного законодавства, умов висновку державної екологічної експертизи та дозволу на викиди забруднюючих речовин. Позивач наголошує, що Висновок екоекспертизи №8 від 03.02.2016 та дозвіл на викиди №-00181 від 29.07.2016 містять недостовірні та неповні дані щодо переліку забруднюючих речовин та проведених розрахунків викидів, оскільки такі розрахунки виконано за методиками, які не застосовуються до спалювання небезпечних медичних відходів. У зв`язку з цим дозвільні документи не відображають фактичних забруднюючих речовин, що утворюються при роботі утилізатора УТ-3000 ДТС. Крім того, інспекцією встановлено невиконання вимог дозволу на викиди, зокрема: перевищення нормативів гранично допустимих викидів за показниками оксидів азоту та оксиду вуглецю; порушення технологічного регламенту роботи обладнання, відсутність контролю температурних режимів та часу затримки газів, непрацюючі прилади контролю; відсутність витяжної вентиляції у приміщенні завантаження відходів, що створює небезпечні умови. Позивач також зазначає, що відповідачем не здійснюється повний виробничий контроль, не призначено відповідальних осіб за експлуатацію газоочисного обладнання, не проводиться необхідне технічне навчання персоналу та не розроблено інструкції з експлуатації установок очистки газу. Окремо вказується на неналежне ведення та неподання звітності у сфері охорони атмосферного повітря та поводження з відходами за 2020 рік, відсутність первинного обліку утворених відходів, відсутність реєстрових карт та даних про моніторинг місць утворення і зберігання відходів, а також відсутність чинного страхового полісу відповідальності суб`єкта, який працює з небезпечними відходами. Також встановлено, що утилізатор УТ-3000 ДТС не оснащений обладнанням для утилізації, що унеможливлює використання відходів як енергетичного ресурсу, а отже підприємство фактично здійснює лише знешкодження, але не утилізацію, що суперечить вимогам Закону України «Про відходи». Позивач особливо наголошує, що фактичні умови експлуатації установок та технологія спалювання небезпечних медичних відходів не відповідають екологічним умовам, передбаченим висновком з оцінки впливу на довкілля, а також вимогам Стокгольмської конвенції щодо запобігання утворенню стійких органічних забруднювачів. У сукупності виявлені порушення свідчать про невиконання підприємством вимог дозвільних документів, недотримання екологічних умов діяльності та використання недостовірних даних при отриманні дозволів, що, на думку контролюючого органу, є підставою для застосування заходів впливу, передбачених законодавством.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

08.09.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію, відповідач зазначає, що висновки Інспекції, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, підтвердженим документами та вимірюваннями, проведеними в установлений законодавством спосіб. Відповідач наголошує, що зауваження щодо перевищення нормативів гранично допустимих викидів оксидів азоту та оксиду вуглецю фактично були усунуті ще до завершення перевірки шляхом дострокового обслуговування системи фільтрації димових газів, після чого 01 02.06.2021 проведено контрольні інструментальні заміри, результати яких підтверджують відсутність будь-яких перевищень встановлених дозволом №-0081 нормативів. Як зазначає відповідач, твердження позивача про нездійснення вимірювань окремих забруднюючих речовин (хлористий водень, фтористий водень, ванадій та його сполуки) спростовується актом відбору проб від 29.10.2020 та протоколами вимірювань, виконаними відповідно до затверджених методик та із застосуванням повірених засобів вимірювальної техніки. Також відповідач підкреслює, що всі твердження Інспекції щодо відсутності призначених відповідальних осіб, непроведення технічного навчання персоналу чи відсутності інструкцій з експлуатації установок очистки газу не відповідають дійсності та спростовуються відповідними наказами, журналами, протоколами та актами, які були надані під час перевірки. Відповідач зазначає, що інформація про неподання статистичної звітності, відсутність первинного обліку відходів, нездійснення моніторингу та відсутність реєстрових карт також є необґрунтованою. Товариством були подані звіти за формами 2-ТП та 1-відходи за 2020 рік, наявні журнали первинного обліку та моніторингу, реєстрові карти об`єктів оброблення та утилізації відходів, а також документи щодо визначення складу та властивостей утворених відходів, у тому числі результати спеціальних досліджень золи після спалювання. Щодо тверджень позивача про відсутність обладнання для утилізації відходів, відповідач наголошує, що утилізатор УТ-3000 ДТС обладнаний теплообмінником, що підтверджується як технічним паспортом, так і фотофіксацією. Відповідач також вказує, що звинувачення щодо відсутності страхового полісу спростовуються чинним договором страхування від 14.04.2021, який був наданий інспекторам. Окремо відповідач наголошує, що протокол №07-21 від 14.05.2021, на який посилається позивач, є недопустимим доказом, оскільки відбір проб проводився працівниками Інспекції на висоті понад 3 метри без відповідного дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, що суперечить вимогам Постанови КМУ №1107 та порушує положення ст. 74 КАС України. Посилаючись на положення Закону №877, відповідач підкреслює, що у разі встановлення порушень Інспекція мала б видати припис і надати строк для їх усунення, а лише у випадку невиконання припису могла звертатися до суду. Проте інспекцією не було висунуто жодних вимог щодо отримання нового висновку з оцінки впливу на довкілля або нового дозволу на викиди, а відтак відповідні вимоги у позові є безпідставними. Відповідач звертає увагу, що ТОВ «ДСЛ-2010» здійснює викиди в атмосферне повітря в межах нормативів, передбачених чинним дозволом №-0081 від 29.07.2016, виданим Міністерством екології та природних ресурсів України, а всі дозвільні документи, зокрема Висновок державної екологічної експертизи, є чинними та охоплюють діяльність підприємства. З огляду на наведене відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, і просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Разом з відзивом відповідачем подано клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.09.2021 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

23.10.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив, разом з якою подано заперечення щодо розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

12.10.2021 відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив.

23.10.2021 позивачем також подано до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.10.2021 зазначену заяву повернуто позивачеві без розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.10.2021 у задоволенні заяви позивача про розгляд справи з викликом сторін відмовлено.

29.10.2021 до суду позивачем подано заяву про забезпечення позову.

02.11.2021 представником відповідача подано до суду заяву про розподіл судових витрат, в який наголошено на поданні документів в підтвердження понесення таких витрат відповідачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2021 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

08.12.2021 до суду від позивача надійшла заява про долучення додаткових доказів.

09.12.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення щодо долучення поданих позивачем доказів.

20.12.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

06.01.2022 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

П. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону України від 16.07.2024 № 3863-ІХ "Про внесення змін до пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" (далі - Закон № 3863), який набрав чинності 26.09.2024), установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.

До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абз. 4 цього пункту.

Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом № 3863, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом № 3863, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Після початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд та інші окружні адміністративні суди України завершують розгляд та вирішення переданих їм справ.

Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у справах, розглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, здійснює Київський окружний адміністративний суд.

На підставі п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 640/2892/19 передана на розгляд та вирішення Вінницькому окружному адміністративному суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 зазначену справу було передано на розгляд судді Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід О.С.

Ухвалою від 05.03.2025 адміністративну справу № 640/21446/21 суддею Маслоід О.С. прийнято до свого провадження.

Суд зауважує, що ухвала від 05.03.2025 надсилались сторонам по справі у встановленому законом порядку; жодних пояснень від них до суду не надходило.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ДСЛ-2010» здійснює діяльність за КВЕД: 38.12 та 38.22, а саме: збирання небезпечних відходів, а також оброблення та видалення небезпечних відходів.

29.07.2016 відповідачем отримано дозвіл Міністерства екології та природних ресурсів України №-00181 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Термін дії дозволу: до 29.07.2023.

На підставі наказу Держекоінспекції від 06.05.2021 № 206, направлення № 32 від 06.05.2021 та доручення Прем`єр-міністра України (до листа Міндовкілля від 29.10.2020 № 25/6-23/8527-20), позивачем проведено позапланову перевірку відповідача за адресою: вул. Деревообробна, 11, блок 2, м. Київ, 01013 на предмет дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсі у сфері поводження з медичними відходами, діяльність яких призводить до утворення, збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізація, видалення, знешкодження і захоронення медичних відходів.

За результатами позапланової перевірки відповідача позивачем складено акт від 17.05.2021 № 4.2-19/5.

Так, згідно з актом перевіркою виявлено порушення таких норм законодавства:

1) абз. 2 ч. 1 ст. 10 Закону № 2707 - відповідно до еколого-експертної оцінки аналітичного опрацювання матеріалів оцінки впливів на навколишнє середовище «Діяльності ТОВ «ДСЛ-2010» у сфері поводження з відходами на території складського комплексу за адресою: 01013, м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Деревообробна, 11, блок 2» отримано висновок № 8 від 03.02.2016 державної екологічної експертизи до матеріалів оцінки впливів на навколишнє середовище (ОВНС 22.07.2015-1/2015). Відповідно до зазначеного проекту ОВНС 22.07.2015-1/2015 визначено, що від джерела № 2 труби утилізатора УТ 3000 ДТС при роботі печі, вплив на навколишнє середовище будуть здійснювати викиди димових газів, які утворюються від згорання відходів за таким складом викидів забруднюючих речовин: зола, оксид сірки, оксид вуглецю, оксид азоту, хлористий водень, фтористий водень. Також зазначено, що розрахунок проводився згідно «Методические указания по расчету выбросов загрязняющих веществ в атмосферу от установок малой производительности по термической обработке твердых бытовых отходов и промотходов, ВНИИГАЗ, Москва - 1998». Крім того, в документі у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та звіті з інвентаризації викидів забруднюючих речовин ТОВ «ДСЛ-2010» зазначені недостовірні розрахунки викидів забруднюючих речовин при спалюванні відходів. Розрахунок викидів забруднюючих речовин був виконаний у відповідності з «Збірника показників емісії (питомих викидів) забруднюючих речовин в атмосферне повітря різними виробництвами», том 1 та заначено такій склад викидів від горіння відходів: ванадій та його сполуки, речовини у вигляді суспендованих твердих частинок, оксид та діоксид азоту, сірки діоксид, оксид вуглецю, водню хлорид. фтористий водень. Однак відповідно до зазначеного Збірнику у тому 1, відсутні розрахунки викидів забруднюючих речовин при спалюванні відходів. Тому, з урахуванням зазначених розрахунків та методик, в дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № -00181 від 29.07.2016 визначені такі викиди забруднюючих речовин: 1) речовини у вигляді суспендованих твердих частинок (пил); 2) оксид азоту у перерахунку на діоксид азоту ((NO+NO2); 3) діоксид сірки (SO2); 4) оксид вуглецю (СО): 5) водню хлорид; 6) фтористий водень; 7) ванадій та його сполуки. Зазначені дані щодо складу викидів від горіння відходів зазначеному у проекту ОВНС 22.07.2015-1/2015 та дозволу на викиди № -00181 від 29.07.2016 с недостовірними та неповними, а також розрахунки щодо викидів забруднюючих речовин проведені згідно недіючих методик. Відповідно до Директиви Європейського парламенту і ради 2010/75/ЄC від 24.11.2010 про промислові викиди (інтегрований підхід до запобігання забрудненню та Його контролю) (стан: чинний. Набрання чинності відбулось 06.01.2011, № 2010L0075 - UA 06.01.2011 - 000.001 ідентифікатор: 984_ 004-10) частиною 3 додатку VI визначені значення гранично допустимих викидів у повітрі для установок зі спалювання відходів за такими забруднюючими речовинами: Середні за півгодини значення ГДВ: 1) Сумарний пил; 2)Органічний вуглець (ЗОВ); 3) Хлористий водень (HCI); 4) Фтористий водень (HF); 5) Діоксид сірки (SO2); 6) Монооксид азоту (NO) і діоксид азоту (NO2). Середні значення ГДВ важких металів: 7) Кадмій та його сполуки, в перерахунку на кадмій (Cd); 8) Талій та його сполуки, в перерахунку на талій (TІ); ??9) Ртуть та її сполуки, в перерахунку на ртуть (Hg); ????10) Стибій та його сполуки, в перерахунку на стибій (Sb): 11) ????Арсен та Його сполуки, в перерахунку на арсен (As); 12) ????Свинець та його сполуки, в перерахунку на свинець (Pb); ????13) Хром та його сполуки, в перерахунку на хром (Сг); 14) ????Кобальт та його сполуки, в перерахунку на кобальт (Co): ????15) Мідь і її сполуки, в перерахунку на мідь (Си); ????16) Манган та його сполуки, в перераху-нку на манган (Mn); 17) ????Нікель та його сполуки, в перерахунку на нікель (Ni); ????18) Ванадій та його сполуки, в перерахунку на ванадій (V). Середнє значення ГДВ діоксинів та фу-ранів: 19) ????тетрахлородибензодіоксин (TCDD); 20) ????пентахлородибензодіоксин (PeCDD); 21) ????гексахлородибензодіоксин (HxCDD); 22) ????гептахлородибензодіоксин (HpCDD); 23) ????октахлородибензодіоксин (OCDD); 24) ????тетрахлородибензофуран (TCDF); 25) ????пентахлородибензофуран (PeCDF); 26) ????гексахлородибензофуран (HxCDF); 27) ????гептахлородибензофуран (HpCDF); 28) ????октахлородибензофуран (OCDF). Встановлено порушення, що не враховані 21 додаткових забруднюючих речовини. які не встановлені діючим дозволом на викиди №-00181 від 29.07.2016 та висновком № 8 від 03.02.2016 державної екологічної експертизи, а також за якими не здійснюється моніторинг та інструментально лабораторні заміри.

2) абз. 2 ч. 1 ст. 10 Закону № 2707 - не виконуються вимоги, передбачені дозволами на викиди забруднюючих речовин №-00181 від 29.07.2016 в повному обсязі, а саме: 1) пункту 2.1.1 Умов, які встановлюються в дозволі на викиди, а саме: виявлено перевищення гранично допустимих рівні викидів вказаних у даному дозволі та розділу 3 даних умов, а саме: перевищення нормативу гранично допустимих викидів забруднюючих речовин за показниками: азоту оксиди (в перерахунку на NO2) в 2,2 рази та вуглецю оксид в 4,5 рази; 2) пункту 2.1.6.1 Умов, які встановлюються в дозволі на викиди, а саме: при завантаженні відходів у камеру спалювання утилізатора УТ 3000 ДС здійснюються викиди забруднюючих речовин , однак в даному приміщені відсутня витяжна вентиляція, що призводить до суттєвих незручностей у зв?язку із застоєм чадних газів, викидів шкідливих речовин та запахів; 3) пунктів 2.1.6.2, 2.1.7.1. 2.1.7.2. 2.1.7.6 Умов, які встановлюються в дозволі на викиди, роботи на підприємстві із спалюванням відходів на утилізаторі УТ 3000 ДТС здійснюються з недотриманням технологічного регламенту та технічного паспорту на установку для термічного знищення відходів УТ 3000 ДТС, а саме: не виконуються алгоритми повного та безпечного спалювання відходів, не здійснюється контроль температури робочого простору камери спалювання, а також не працюють прилади щодо контролю затримки часу, цифровий таймер запуску контролю часу, лічильник мотогодин, які забезпечують функціонування камер спалювання та допалювання за рахунок контролю робочого часу та робочої температури; 4) пункт 2.2.2.2 Умов, які встановлюються в дозволі на викиди, не проведено виробничий контроль в повному обсязі, а саме масової концентрації забруднюючих речовин за двадцяти хвилинний проміжок часу по всьому вимірному перерізу газоходу;

3) абз. 10 ч. 1 ст. 10 Закону № 2707, п. 2 Порядку № 1780 не дотримуються нормативи ГДВ від джерела № 2 труби утилізатора УТ-3000 ДС під час спалювання небезпечних медичних відходів (590 600 кг за 2 години); за протоколом № 07-21 від 14.05.2021 встановлено перевищення оксидів азоту у 2,2 рази, оксиду вуглецю у 4,5 рази;

4) абз. 7 ч. 1 ст. 10 Закону № 2707, ст. 29 Закону № 2707 газоаналізатор ОКСИ 5М-SНД дозволяє вимірювати лише O?, CO, NO, NO?, SO?, CO??, тому неможливо здійснити вимірювання HCl, HF, ванадію та його сполук; виробничий контроль не здійснюється у повному обсязі;

5) абз. 2, 5 та 7 пп. 2.2.2 п. 2.2 розд. II Правил, затверджених наказом № 52 ТОВ «ДСЛ-2010» не призначено осіб, відповідальних за технічний стан, обслуговування й безпечну експлуатацію установок очистки газу; належне облаштування місць відбору проб; ведення журналу обліку робочого часу установок очистки газу;

6) пп. 2.2.4 п. 2.2 розд. II Правил, затверджених наказом № 52 не проводиться технічне навчання й перевірка знань персоналу щодо експлуатації установок очистки газу: інженерно-технічного раз на три роки, обслуговуючого раз на рік;

7) пп. 2.2.3 п. 2.2 розд. II Правил, затверджених наказом № 52 не розроблено і не затверджено інструкцію з експлуатації установок очистки газу відповідно до умов їх роботи;

8) абз. 2 п. 5 Порядку № 1655, п. 1 наказу Держстату №124 не представлені дані щодо подання державної статистичної звітності у сфері охорони атмосферного повітря за 2020 рік;

9) п. «в» ч. 1 ст. 17 Закону №187/98 не представлені дані щодо визначення складу і властивостей відходів, що утворюються (побутові відходи, зола та інші);

10) п. «г» ч. 1 ст. 17 Закону № 187/98 не представлені дані щодо ведення первинного обліку кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються;

11) п. «є» ч. 1 ст. 17 Закону № 187/98 не здійснено заходів щодо максимальної утилізації відходів; утилізатор УТ-3000 ДТС не оснащений обладнанням для утилізації; не забезпечено використання відходів як енергетичного ресурсу;

12) п. «є» ч. 1 ст. 17 Закону № 187/98 не забезпечено за власний рахунок екологічно обґрунтоване видалення відходів, що не підлягають утилізації; не представлені акти виконаних робіт щодо видалення золи та інших відходів;

13) ч. 11 ст. 34 Закону №187/98 діючий страховий поліс за відповідальність суб`єкта господарської діяльності, у власності або у користуванні якого є хоча б один об`єкт поводження з небезпечними відходами, за шкоду, яка може бути заподіяна аваріями на таких об`єктах життю, здоров`ю, майну фізичних та/або юридичних осіб станом на 2021 рік;

14) абз. 4 п. 5 Порядку, затвердженого ПКМУ №2034 - не представлені дані щодо подання статистичної звітності про відходи за 2020 рік;

15) абз. 4 п. 10, п. 11 Порядку № 1360 не представлені реєстрові карти об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів;

16) ч. 1 ст. 29 Закону №187/98 - не представлені дані щодо здійснення моніторингу місць утворення, зберігання і видалення відходів;

17) абз. 1 п. 4 Порядку №2034, п. 1.1 розділу І Інструкції №342 не представлені дані щодо ведення обліку відходів та пакувальних матеріалів і тари за формою 1-ВТ.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, позивачем видано припис № 4.2-20/1 від 17.05.2021, за змістом якого відповідачу приписано до 17.06.2021 забезпечити дотримання нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин від джерела № 2 труби утилізатора УТ3000Д під час термічного знешкодження відходів на рівні встановлених дозволом на викиди забруднюючих речовин № -00181 від 29.07.2016.

Вважаючи, що відповідач, займаючись господарською діяльністю, здійснюючи операції у сфері поводження з небезпечними відходами, не дотримуючись встановлених вимог природоохоронного законодавства, може негативно впливати на навколишнє середовище, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, визначає Закон України від 25.06.1991 № 1264-XII «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі - Закон № 1264-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 20-2 Закону № 1264-XII до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема:

а) організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, в тому числі, про екологічну та радіаційну безпеку, про оцінку впливу на довкілля, про моніторинг, звітність та верифікацію викидів парникових газів; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов;

в) обмеження чи зупинення (тимчасове) діяльності підприємств і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, законодавства про оцінку впливу на довкілля, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин;

е) надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, інформування дозвільних органів про надані приписи суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на підставі дозволів у сфері охорони навколишнього природного середовища, та здійснення контролю за їх виконанням.

За приписами ст. 50 Закону № 1264-XII екологічна безпека є такий стан навколишнього природного середовища, при якому забезпечується попередження погіршення екологічної обстановки та виникнення небезпеки для здоров`я людей. Екологічна безпека гарантується громадянам України здійсненням широкого комплексу взаємопов`язаних політичних, економічних, технічних, організаційних, державно-правових та інших заходів. Діяльність фізичних та юридичних осіб, що завдає шкоди навколишньому природному середовищу, може бути припинена за рішенням суду.

Центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів є Державна екологічна інспекція України, відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275 (далі положення №275).

Відповідно до приписів пп. 3, 5 п. 4 Положення № 275, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань:

проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування);

звертається до суду із позовом щодо: обмеження чи зупинення діяльності суб`єктів господарювання і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин, впливу фізичних та біологічних факторів, лімітів скидів забруднюючих речовин; визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V).

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Планові та позапланові заходи здійснюються в робочий час суб`єкта господарювання, встановлений його правилами внутрішнього трудового розпорядку (ч. 3 ст. 4 Закону № 877-V).

Відповідно до ч. 6, 7, 8 ст. 7 Закону №877 за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

За змістом ч. 11 ст. 7 Закону №877 у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону № 877-V виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.

Також, за приписами ст. 12 Закону № 2707-XII господарська чи інші види діяльності, пов`язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства.

Отже, з урахуванням змісту наведених норм права, чинним законодавством передбачено право Держекоінспекції на звернення до суду із позовом про застосування заходів реагування в сфері державного нагляду (контролю), а саме щодо повного або часткового зупинення (заборони) діяльності підприємств і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням вимог законодавства у сфері екології.

Водночас, згідно із приписами ч. 4 ст. 4 Закону № 877-V виключно законами встановлюються вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності.

Правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря визначає Закон України від 16.10.1992 № 2707-XII «Про охорону атмосферного повітря» (далі - № 2707-XII).

Цей Закон спрямований на збереження та відновлення природного стану атмосферного повітря, створення сприятливих умов для життєдіяльності, забезпечення екологічної безпеки та запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище та визначає правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря.

Відносини в галузі охорони атмосферного повітря регулюються цим Законом, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 2 Закону № 2707-XІI)

Згідно із ст. 5 Закону № 2707-XIІ у галузі охорони атмосферного повітря встановлюються такі нормативи: нормативи екологічної безпеки атмосферного повітря; нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; нормативи гранично допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел; нормативи вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах та впливу фізичних факторів пересувних джерел; технологічні нормативи допустимого викиду забруднюючих речовин.

Законодавством можуть встановлюватися й інші нормативи в галузі охорони атмосферного повітря.

Порядок розроблення та затвердження нормативів у галузі охорони атмосферного повітря встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

Зокрема, для оцінки стану забруднення атмосферного повітря встановлюються нормативи екологічної безпеки атмосферного повітря та нормативи гранично допустимих викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин, рівні шкідливого впливу фізичних та біологічних факторів у межах населених пунктів, у рекреаційних зонах, в інших місцях проживання, постійного чи тимчасового перебування людей, об`єктах навколишнього природного середовища з метою забезпечення екологічної безпеки громадян і навколишнього природного середовища: нормативи якості атмосферного повітря; гранично допустимі рівні впливу акустичного, електромагнітного, іонізуючого та інших фізичних факторів і біологічного впливу на стан атмосферного повітря населених пунктів (ч. 1 ст. 6 Закону № 2707-XI).

Також ч. 1 ст. 7 Закону № 2707-XIІ визначено, що нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин та їх сукупності, які містяться у складі пилогазоповітряних сумішей, що відводяться від окремих типів обладнання, споруд і надходять в атмосферне повітря від стаціонарних джерел, встановлюються з метою забезпечення дотримання нормативів екологічної безпеки атмосферного повітря з урахуванням економічної доцільності, рівня технологічних процесів, технічного стану обладнання, газоочисних установок.

Обов`язки підприємств, установ, організацій та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності щодо охорони атмосферного повітря визначені у статті 10 Закону № 2707-XІI, відповідно до якої вказані суб`єкти, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; заздалегідь розробляти спеціальні заходи щодо охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру і вживати заходів для ліквідації причин, наслідків забруднення атмосферного повітря; забезпечувати здійснення інструментально-лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин стаціонарних і пересувних джерел та ефективності роботи газоочисних установок.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 11 цього Закону викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Ст. 29 Закону № 2707-XІI визначено, що виробничий контроль за охороною атмосферного повітря здійснюється підприємствами, установами, організаціями та громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності в процесі їх господарської та іншої діяльності, якщо вона справляє шкідливий вплив на стан атмосферного повітря.

Законом України від 19.05.2011 № 3392-VІ «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» затверджено Перелік таких документів (додаток до Закону).

Пунктом 30 Переліку передбачено дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з виданою дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 302, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям (далі - суб`єкт господарювання) експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну. Дозвіл видається суб`єкту господарювання за формою, встановленою Мінприроди.

Зміст наведених норм права свідчить про те, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі відповідного дозволу.

Такий правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 22.10.2021 у справі №160/7772/18, від 14.03.2024 у справі №200/9882/21.

Також у розрізі встановлених перевіркою порушень, суд зазначає, що до набрання чинності і введення в дію Закону України від 23.05.2017 № 2059-VIII «Про оцінку впливу на довкілля» (далі - Закон № 2059-VIII) правовідносини в галузі екологічної експертизи регулювалися Законом України від 09.02.1995 № 45/95-ВР «Про екологічну експертизу», відповідно до ч. 1, 2 ст. 39 якого висновки державної екологічної експертизи повинні містити оцінку екологічної допустимості і можливості прийняття рішень щодо об`єкта екологічної експертизи та враховувати соціально-економічні наслідки.

Позитивні висновки державної екологічної експертизи після затвердження їх центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища є підставою для відкриття фінансування проектів і програм чи діяльності.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про екологічну експертизу» метою екологічної експертизи було запобігання негативному впливу антропогенної діяльності на стан навколишнього природного середовища та здоров`я людей, а також оцінка ступеня екологічної безпеки господарської діяльності та екологічної ситуації на окремих територіях і об`єктах.

Закон України «Про екологічну експертизу» втратив чинність на підставі п. 4 ст. 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».

Згідно із п. 5 ст. 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» у низці нормативних актів, у тому числі Законі України «Про охорону навколишнього природного середовища», визначення «екологічної експертизи» замінено або доповнено на «оцінка впливу на довкілля», а також виключено розділ VI цього ж Закону, яким було регламентовано обов`язковість проведення екологічної експертизи.

У пояснювальній записці до законопроекту «Про оцінку впливу на довкілля» вказано, що його метою є встановлення правових та організаційних засад здійснення оцінки впливу на довкілля та забезпечення виконання Україною міжнародних зобов`язань у рамках Конвенції про оцінку впливу на навколишнє середовище в транскордонному контексті та Конвенції про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля (Орхуська Конвенція), стороною яких є Україна, а також імплементації у національне законодавство положень Директив 2003/4/ЄC та 2011/92/ЄС.

Отже, за змістом наведених норм Закон України «Про оцінку впливу на довкілля» фактично замінив у цьому контексті Закон України «Про екологічну експертизу».

Такий висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 580/1078/19.

Одночасно, у ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» визначено, що висновки державної екологічної експертизи, одержані до введення в дію цього Закону, зберігають чинність та мають статус висновку з оцінки впливу на довкілля.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачем одержано висновок №8 від 03.02.2016 державної екологічної експертизи до матеріалів оцінки впливів на навколишнє середовище «Діяльність ТОВ «ДСЛ-2010» у сфері поводження з відходами (збирання, перевезення, зберігання, оброблення, знешкодження та утилізація) на території складського комплексу за адресою: 01013, м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Деревообробна, 11, блок 2, виданий Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища КМДА, а також дозвіл на викиди забруднюючих речовин №-00181 від 29.07.2016, виданий Міністерством екології та природних ресурсів України. Термін дії дозволу: до 29.07.2023.

На підставі наказу Держекоінспекції від 06.05.2021 № 206, направлення № 32 від 06.05.2021 та доручення Прем`єр-міністра України (до листа Міндовкілля від 29.10.2020 № 25/6-23/8527-20), позивачем проведено позапланову перевірку відповідача за адресою: вул. Деревообробна, 11, блок 2, м. Київ, 01013 на предмет дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсі у сфері поводження з медичними відходами, діяльність яких призводить до утворення, збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізація, видалення, знешкодження і захоронення медичних відходів.

За результатами позапланової перевірки відповідача позивачем складено акт від 17.05.2021 № 4.2-19/5, яким встановлено 17 порушень законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, позивачем видано припис № 4.2-20/1 від 17.05.2021, за змістом якого відповідачу приписано до 17.06.2021 забезпечити дотримання нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин від джерела № 2 труби утилізатора УТ3000Д під час термічного знешкодження відходів на рівні встановлених дозволом на викиди забруднюючих речовин № -00181 від 29.07.2016.

На виконання вимог припису, відповідачем проведено обслуговування системи фільтрації димових газів газоочисної установки джерела №2 утилізатора УТ 3000 ДТС, після чого проведені повторні вимірювання вмісту забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела викиду №2.

Відповідно до акту відбору проб викидів стаціонарних джерел № 01/06/21-1 від 01.06.2021, з метою контролю дотримання гранично допустимих викидів забруднюючих речовин від джерела №2 труби утилізатора УТ 3000 ДТС під час термічного знешкодження відходів на рівні встановлених дозволом на викиди забруднюючих речовин №-0081 від 29.07.2016, проведено відбір проб від стаціонарного джерела викидів № 2.

Так, 02.06.2021 виконано вимірювання вмісту забруднюючих речовин, що підтверджується протоколом №02/06/2021-1 від 02.06.2021 вимірювання вмісту забруднюючих речовин у стаціонарних джерелах викидів, у відповідності до якого нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин за показниками: речовини у вигляді твердих суспендованих частинок не диференційованих за складом, оксид вуглецю, оксид азоту (в перерахунку на NO2), діоксид сірки (діоксид та триоскид) в перерахунку на діоксид сірки, фтор і його пароподібні та газоподібні сполуки в перерахунку на фтористий водень, водню хлорид, ванадій та його сполуки у перерахунку на ванадій, в межах норми без перевищення нормативу гранично допустимих викидів забруднюючих речовин відповідно дозволу №-0081 від 29.07.2016.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідачем вимоги припису від 17.05.2021 виконано.

Обґрунтовуючи необхідність застосування спірних заходів реагування, позивач також зазначає (зокрема у відповіді на відзив), що перелік забруднюючих речовин, які може викидати товариство у атмосферне повітря, у дозволі товариства є необґрунтованим, а розрахунки викидів забруднюючих речовин при спалюванні медичних відходів, є неправдивими, неповними та недостовірними.

В контексті наведеного суд враховує, що у постанові від 27.07.2022 у справі №420/14973/21 Верховний Суд дійшов таких висновків:

« 37 «…» наведеними вище положеннями законодавства передбачено право Держекоінспекції надавати приписи центральним і місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування щодо зупинення дії чи анулювання в установленому законодавством порядку дозволів, ліцензій, сертифікатів, висновків, рішень, лімітів, квот, погоджень, свідоцтв на спеціальне використання природних ресурсів, викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, поводження з небезпечними хімічними речовинами, транскордонне переміщення об`єктів рослинного і тваринного світу (у тому числі водних живих ресурсів), а також щодо встановлення нормативів допустимих рівнів шкідливого впливу на стан навколишнього природного середовища

38. Тобто наведені вище положення законодавства виокремлюють різні за своєю правовою природою види приписів, один з яких адресується суб`єкту господарювання та є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою посадової особи органу державного нагляду (контролю) щодо усунення ним порушень вимог законодавства (частина сьома статті 7 Закон № 877-IV та пункт «е» частини першої статті 20-2 Закону № 1264-XII), інший - адресується центральним органам виконавчої влади, їх територіальним органам, місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування з метою вжиття ними заходів щодо зупинення дії чи анулювання в установленому законодавством порядку дозволів, ліцензій, сертифікатів, висновків, рішень, лімітів, квот, погоджень, свідоцтв на спеціальне використання природних ресурсів, викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, поводження з небезпечними хімічними речовинами, транскордонне переміщення об`єктів рослинного і тваринного світу (у тому числі водних живих ресурсів), а також щодо встановлення нормативів допустимих рівнів шкідливого впливу на стан навколишнього природного середовища (пункт «Ї» частини першої статті 20-2 Закону № 1264-XII).

39. При цьому загальні законодавчо визначені підстави та порядок анулювання документу дозвільного характеру регламентовані Законом № 2806-IV.

41. У свою чергу абзацом п`ятим частини сьомої статті 4-1 Закону № 2806-IV встановлено право дозвільного органу, що видав документ дозвільного характеру звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації;

2) здійснення суб`єктом господарювання певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності, на які отримано документ дозвільного характеру, з порушенням вимог законодавства, щодо яких дозвільний орган видавав припис про їх усунення із наданням достатнього часу для їх усунення.».

Отже, дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, має право звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру у разі, серед іншого, встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації.

Відтак, в межах спірних правовідносин суд не надає оцінку наявності факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації.

Суд наголошує, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин №-00181 від 29.07.2016, виданий Міністерством екології та природних ресурсів України на момент перевірки товариства та на момент звернення до суду з цим позовом був чинним, не скасовувався, зокрема, у судовому порядку, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 12.09.2019 у справі №440/3838/18, «….для констатації порушення умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря повинні бути встановлені наступні обставини: підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо здійснюють викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин; такі речовини або їх суміші дійсно є забруднюючими (наявні у Переліку найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2001 № 1598, або наявні докази, що речовини можуть прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища); викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря відбуваються без отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.».

Отже, позивач для констатації порушення умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря наділений повноваженнями встановлювати, серед іншого, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря відбуваються без отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Проте відповідачем не зафіксовано в акті перевірки обставини щодо наявності у відповідача цеху, агрегату, установки тощо (здійснюють викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин), які не передбачені виданим дозволом; такі речовини або їх суміші дійсно є забруднюючими (наявні у переліку найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин); чи охоплює перелік забруднюючих речовин у висновку державної екологічної експертизи №8 від 03.02.2016 та дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря №-00181 від 29.07.2016 фактичні викиди.

Водночас позивач не позбавлений права в межах наданих повноважень провести перевірку суб`єкта господарювання з метою виявлення та належного фіксування переліку вищезазначених обставин.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.11.2025 у справі №420/19303/21.

Також суд враховує, що відповідачем до матеріалів справи надано пояснення та докази щодо усунення порушень, відображених в акті 17.05.2021 № 4.2-19/5, зокрема щодо перевищення гранично допустимих викидів NO? і CO усунуте шляхом проведення дострокового технічного обслуговування газоочисної установки та підтверджене результатами повторного вимірювання від 02.06.2021, виконаних акредитованою лабораторією ТОВ «НТЦ Екологічна безпека»; відсутність замірів HCl, HF та ванадію спростовано наданням Акту відбору проб від 29.10.2020, відповідних методик МВВ та документів про повірку та роботопридатність ЗВТ, що підтверджує фактичне виконання вимірювань; не призначення відповідальних осіб за ГОУ та відбір проб усунуто виданням наказу №5-ГОУ від 01.04.2021, де визначено відповідальних за технічний стан, експлуатацію, відбір проб і ведення документації, а також наказу №7-ГОУ від 01.04.2021 про створення комісії та акту перевірки технічного стану ГОУ; непроведення технічного навчання персоналу спростовано наданням наказу №6-ГОУ від 01.04.2021, протоколу комісії №4/2021, протоколу перевірки знань з охорони праці та свідоцтв про підвищення кваліфікації відповідальних осіб; відсутність інструкції з експлуатації ГОУ - усунено шляхом подання копії Інструкції з експлуатації ГОУ, затвердженої 19.02.2021; неподання статистичної звітності 2-ТП та 1-відходи за 2020 рік спростовано наданням відповідних звітів; не надання даних про склад та властивості відходів і не ведення первинного обліку усунено поданням: декларації про відходи, відомостей про склад і властивості відходів, журналу первинного обліку відходів, звіту №3/28-А-186-21 щодо золи, виконаного спеціалізованою лабораторією; незабезпечення екологічного видалення золи усунено шляхом надання актів виконаних робіт із видалення золи та результатів лабораторного дослідження її складу; відсутність страхового полісу спростовано наданням копії чинного договору страхування №FO-00961445 від 14.04.2021; відсутність реєстрових карт та моніторингу місць утворення відходів усунуто поданням реєстрової карти об`єктів утворення та утилізації відходів від 12.02.2021, журналу моніторингу та обліку утворення відходів; не ведеться форма 1-ВТ щодо тари та пакувальних матеріалів спростовано наданням журналу форми 1-ВТ.

Суд звертає увагу на те, що захід реагування у вигляді, зокрема, зупинення робіт та надання послуг є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

При обранні територіальним органом Державної екологічної інспекції такого заходу реагування до підприємств, які вчинили правопорушення у сфері охорони навколишнього природнього середовища, та задоволення обраного заходу судом, мають враховуватися принцип співмірності такого заходу реагування тим порушенням, які виникли, та тим, які залишилися неусунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача - суб`єкта господарювання з однієї сторони та інтересами особи, суспільства та держави - з іншої сторони.

Застосування заходів реагування у сфері охорони навколишнього природнього середовища є необхідним оперативним та превентивним способом впливу на порушника з метою усунення існування загрози життю і здоров`ю людей та загрози забруднення довкілля.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.08.2023 у справі №640/20914/21, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

З урахуванням установлених у справі обставин, поданих відповідачем доказів та правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача заходів реагування, адже матеріалами справи підтверджено, що відповідач у повному обсязі та у встановлений строк виконав припис від 17.05.2021 №4.2-20/1, а відповідно до вимог ч. 11 ст. 7 Закону №877 виконання припису виключає можливість застосування фінансових, адміністративних санкцій та заходів реагування. Крім того, відповідачем усунено порушення, зафіксовані в акті перевірки, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Державної екологічної інспекції України до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСЛ-2010" про застосування заходів реагування у сфері держаного нагляду (контролю) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Державна екологічна інспекція України (Новопечерський пров. 3, корпус 2, м. Київ, 01042, )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ДСЛ-2010" (вул. Деревообробна, 11, блок 2, м. Київ, 01013, )

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 10.12.2025 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна