Справа № 405/7011/25
Суддя: Іванова Л. А.
Дата ухвалення: 2025-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/7011/25
Провадження №2-а/405/94/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.,

при секретарі Тарасенко Р.П.,

за участю представника позивача Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Житняка Д.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції,

та в його інтересах представника адвоката Холоденка Р.В.,

за участю перекладача Ліпатової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницькому адміністративну справу № 405/7011/25 за позовом Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби (м. Кропивницький, вул. Замоцького Ігоря, 25-а) до громадянина Республіки Таджикистана ОСОБА_1 (зареєстрованого місця проживання не має, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) про затримання та забезпечення примусового видворення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби звернувся до Подільського районного суду міста Кропивницького з позовною заявою, в якій просить затримати громадянина Республіки Таджикистана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, строком на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі України.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що Центрально-південним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби проведено перевірку легальності перебування на території України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якої встановлено, що за обліками інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» Державної прикордонної служби України, відповідач прибув на територію України 14.12.2022 року.

За час свого перебування на території України відповідач клопотання щодо набуття/прийняття громадянства України, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на постійне проживання в Україні не порушував. Документів на право проживання в Україні та зареєстрованого місця проживання в Україні не має, отже, відповідач перебуває в Україні з порушенням встановленого строку перебування та своїми діями порушив вимоги статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Подальше перебування відповідача громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 на території України суперечить законодавству України.

Крім того, зазначив, що 04.11.2024 року працівниками Решетилівського сектору Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області виявлено факт порушення відповідачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: перевищення встановленого строку перебування в Україні більше як на 30 днів, за результатами чого Решетилівським сектором складено протокол про адміністративне правопорушення від 04.11.2024 серії МПТ № 003115.

До вказаного протоколу долучено власноруч написане пояснення відповідача від 04.04.2024 (дата зазначена помилково та фактично відповідає даті 04.11.2024), згідно з яким він у 2022 році одружився із громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та 19.11.2022 року виїхав до Республіки Таджикистан з метою оформлення візи типу D, у чому йому відмовило консульство України у Республіці Таджикистан. Останній раз в`їхав в Україну 14.12.2022, а ІНФОРМАЦІЯ_3 народився його син.

Інформація щодо одруження відповідача підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 04.11.2024 № 5, згідно з яким відповідач дійсно уклав шлюб із вказаною громадянкою, про що було зареєстровано актовий запис про шлюб від 01.11.2022 № 8. Відомості щодо народження на території України дитини, батьком якої відповідач, за обліками Державного реєстру актів цивільного стану громадян не підтверджуються.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення постановою Решетилівського сектору від 04.11.2024 серії МПТ № 003112 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 4250 грн. Зазначений штраф відповідачем не сплачено та постановою Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 10.12.2024 року відкрито виконавче провадження № 76716321.

Таким чином, Решетилівським сектором прийнято рішення від 04.11.2024 №017047 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, згідно з яким відповідача зобов`язано покинути територію України у термін до 01.12.2024 року, з яким (рішенням) відповідач ознайомлений під підпис того ж дня, та відповідач зазначив, що оскаржувати прийняте рішення не планує. Проте, зазначене рішення Решетилівського сектору від 04.11.2024 року № 017047 було оскаржено відповідачем в судовому порядку, результатами чого рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 03.02.2025 року у справі № 546/1232/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 до УДА у Полтавській області, третя особа: Решетилівський сектор про скасування рішення про примусове повернення іноземця в країну походження відмовлено. Судове рішення набрало законної сили.

При цьому, за обліками системи «Аркан», відповідач територію України у визначений термін не залишив та продовжує незаконно перебувати на території України, що свідчить про його ухилення від виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Згідно з листом Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області від 27.10.2025 №61/5/3/3475ві, виявлено факт перебування на території Кіровоградської області відповідача, діяльність якого спрямована на нанесення шкоди національним інтересам України.

Зазначив, що ч.2 ст.263 КУпАП передбачено, що осіб, які незаконно перетнули або зробили спробу незаконно перетнути державний кордон України, порушили порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзду з них, порушили прикордонний режим, режим у пунктах пропуску через державний кордон України або режимні правила у контрольних пунктах в`їзду-виїзду, правила використання об`єктів тваринного світу в межах прикордонної смуги та контрольованого прикордонного району, у територіальному морі, внутрішніх водах та виключній (морській) економічній зоні України, вчинили злісну непокору законному розпорядженню або вимозі військовослужбовця чи працівника Державної прикордонної служби України або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також іноземців та осіб без громадянства, які порушили законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або не виконали рішення про заборону в`їзду в Україну, може бути затримано на строк до трьох годин для складення протоколу, а в необхідних випадках для встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення - до трьох діб.

Тим самим, на підставі протоколу про адміністративне затримання серії МКВ № 000034 від 04.11.2025 року, Фортечним відділом у місті Кропивницькому ЦПМУ ДМС відповідача громадянина Таджикистан ОСОБА_1 затримано для з`ясування обставин правопорушення та прийнято рішення № 000634 про примусове видворення відповідача з України, з яким (рішенням) відповідач ознайомлюватися відмовився.

В подальшому відповідача доставлено до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України», де він утримується на момент подання даного позову.

Строк затримання відповідача закінчується об 11:30 год. 07.11.2025 року.

З огляду на викладене вище, а також приймаючи до уваги, що відповідач не виконав рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, та враховуючи, що його діяльність спрямована на нанесення шкоди національним інтересам України, є обґрунтовані підстави вважати його таким, що ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення та існує ризик його втечі, а тому є необхідним його затримання на строк шість місяців до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України з метою забезпечення його примусового видворення за межі України.

Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за зазначеним позовом з викликом в судове засідання та обов`язковою явкою в судове засідання учасників справи.

Зазначеною ухвалою також задоволено клопотання представника позивача Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про участь відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Забезпечено участь відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Доручено Державній установі "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України ДМС України" забезпечити проведення відеоконференції за участю відповідача ОСОБА_1 , з Подільським районним судом міста Кропивницького.

Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року призначено та залучено до участі в зазначеній адміністративній справі перекладача з української мови та з неї на російську мову. Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби забезпечити участь перекладача в судовому засіданні 06 листопада 2025 року о 14 год. 00 хв.

Крім того, ухвалою суду від 06 листопада 2025 року постановлено проводити судове засідання за участю відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Доручено Державній установі "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України ДМС України" забезпечити проведення відеоконференції за участю відповідача ОСОБА_1 з Подільським районним судом міста Кропивницького.

Представник позивача ЦПМУ ДМС Житняк Д.Ю. (діє на підставі довіреності від 07.01.2025 року № 1) в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених в ньому, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, за участю перекладача Ліпатової М.В., яка здійснювала переклад з української мови на російську, позов не визнав, та зазначив, що у 2018 році вперше приїхав до України, жив у м. Дніпро, постійно за однією і тією ж адресою, 01 листопада 2022 року одружився, зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у шлюбі з якою народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наразі працює неофіційно на будівництві в м. Кропивницькому, різноробочим та є єдиним годувальником сім`ї, так як дружина перебуває у декретній відпустці. Зазначив, що в листопаді 2022 році він виїздив за межі території України з метою отримання візи типу D, чекав близько двох місяців, однак йому було відмовлено, з посиланням на те, що в Україні війна, в грудні 2022 року він повернувся в Україну до своєї сімї.

Представник відповідача ОСОБА_1 -адвокат Холоденко Р.В. (діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВА № 1131437 від 03 листопада 2025 року) заперечив проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним, так як позивачем в позові не зазначено існування підстав, визначених ч.1 ст.289 КАС України, за наявності яких відповідача може бути затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України, з метою його примусового видворення.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення проти позову відповідача та в його інтересах представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, що відповідач ОСОБА_1 , який є громадянином Республіки Таджикистан, документований паспортним документом НОМЕР_1 , виданим 12.11.2024 року на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсним до 11.11.2034 року, прибув 14.12.2022 року на територію України.

За час перебування на території України відповідач клопотання щодо набуття/прийняття громадянства України, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, а так само документування посвідкою на постійне проживання в Україні не порушував, що не заперечувалося під час судового розгляду справи відповідачем.

Судом також встановлено, що Решетилівським сектором Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області 04.11.2024 року відносно відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МПТ 0003115 від 04.11.2024 року за ч. 2 ст. 203 КУпАП, за яким виявлено факт порушення останнім законодавства про правовий статус іноземців ОБГ, а саме: порушення встановленого строку перебування в Україні більш ніж 30 днів, та постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МПТ 003112 від 04.11.2024 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250 грн. 00 коп.

Постановою головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковтюх Є.Є. від 10 грудня 2024 року відкрито виконавче провадження (ВП №76716321) з примусового виконання зазначеної постанови серії ПН МПТ 003112 від 04.11.2024 року, виданої ДМС в Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в подвійному розмірі 8500 грн.

Крім того, встановлено, що 04 листопада 2024 року Решетилівським сектором Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення №017047 про примусове повернення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України в термін до 01.12.2024 року. Роз`яснено паво на оскарження в суді зазначеного рішення.

З зазначеним рішенням ОСОБА_1 ознайомлений 04.11.2024 року під особистий підпис.

Встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 03.02.2025 року у справі №546/1232/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, третя особа: Решетилівський сектор Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця в країну походження, - відмовлено.

При цьому, як встановлено під час судового розгляду справи відповідач у визначений зазначеним рішенням строк територію України не залишив.

Згідно з інформацією Служби безпеки України за вих. №61/5/3/3475ві від 27 жовтня 2025 року, скерованої Центрально південному міжрегіональному управлінню ДМС України, Управлінням виявлено факт незаконного перебування на території Кіровоградської області громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , діяльність якого спрямована на нанесення шкоди національним інтересам України. Проінформовано для проведення спільних заходів правового реагування.

Як вбачається з протоколу про адміністративне затримання № МКВ 000034 від 04.11.2025 року Фортечним відділом у місті Кропивницький Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 203 КУпАП, 04 листопада 2025 року об 11 год. 30 хв. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був затриманий для з`ясування обставин правопорушення.

Крім того, 04 листопада 2025 року Фортечним відділом у місті Кропивницький Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби на підставі ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення № 000634 про примусове видворення з України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З зазначеним рішенням та порядком його оскарження під особистий підпис відповідач відмовився ознайомлюватися.

В свою чергу, за приписами ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 46 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства.

Положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституціїта законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1, 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Пунктом 1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 року №844, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 серпня 2015 р.за № 944/27389 , громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з частиною 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках (ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ч.3 ст.30 зазначеного Закону Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно з частиною 8 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно з частиною 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

При цьому, обґрунтовуючи вимоги за цим позовом представник позивача посилається на те, що відповідач громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 не виконав рішення про примусове повернення до країни походження та його діяльність спрямована на нанесення шкоди національним інтересах України, а тому є обґрунтовані підстави вважати його таким, що він буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення та існує ризик його втечі.

Разом з тим, суд вважає, що позивач не обґрунтував належним чином звернення до суду саме із вимогою про застосування до відповідача громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 з таким заходом як затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні і не спростовано представником позивача, відповідач громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 вперше приїхав до України у 2018 році, та у листопаді 2022 року ним був зареєстрований шлюб з громадянкою України, від якого мають спільну малолітню дитину.

Крім того, суд зауважує, що стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження негативної, протиправної поведінки відповідача за час його перебування в Україні, яка б свідчила про його намір ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджання проведенню процедури видворення або існування ризику його втечі.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) регламентовано право на повагу до приватного і сімейного життя, що включає й право на громадянство та вибір місця проживання.

Стаття 13 Загальної декларації прав людини регламентує кожній людині право вільно пересуватись і обирати собі місце проживання в межах кожної держави.

Статтею 1 Конвенції визначено, що сторони зобов`язалися гарантувати кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені Конвенцією. Конвенційні гарант її, в даному випадку, належать всім, а не тільки громадянам. Дії держави, пов`язані з контролем перебування іноземців на своїй території можуть призводити до порушення цих гарантій.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці щодо цієї категорії спорів неодноразово наголошував, що у випадку підтвердження того, що відносини, про порушення яких заявляє особа, охоплюються поняттям сімейного чи приватного життя, як у випадку відповідача у цій справі, то слід застосовувати так званий трискладовий тест, тобто - «чи відбувалося втручання згідно із законом? чи переслідувало таке втручання законну мету? чи було таке втручання необхідним у демократичному суспільстві?».

При цьому, необхідність втручання в демократичному суспільстві встановлюється шляхом врівноваження інтересів держави з правами особи. Держава не може обґрунтовувати втручання відносними термінами такими як «корисно», «розумно» чи «бажано», а повинна продемонструвати наявність нагальної суспільної необхідності. Необхідність в демократичному суспільстві також вимагає пропорційності законній меті, що переслідується. При здійсненні такого втручання в особи має бути можливість скористатися процедурними гарантіями для оскарження рішення, зокрема щодо того чи бралися під час прийняття рішення до уваги інтереси особи, захищені статтею 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини не заперечує того, що повернення чи видворення, як такі можуть відповідати законній меті регулювання міграції, однак підкреслює, що такі заходи повинні застосовуватися пропорційно до права особи на приватне та сімейне життя.

Судом відзначається, що відповідач громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , у 2018 році вперше приїхав до України, де створив сім`ю, уклавши 01 листопада 2022 року у Соборному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено актовий запис №1843 та підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №5 від 04.11.2024 року, від якого зі слів відповідача мають спільну малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , займається суспільно-корисною працею, працюючи за окремим усними угодами на будівництві у місті Кропивницькому, до кримінальної відповідальності не притягувався, що не спростовано представником позивача, та, поряд з цим, відсутні і будь-які дані, які б свідчити про те, що його (відповідача) перебування може суперечити інтересам національної безпеки України чи охорони громадського порядку.

Вказане доводить свідомий вибір відповідача щодо визначення свого місця проживання, що кореспондується з положеннями ст.13 Декларації та ст.8 Конвенції.

З огляду на викладене, суд вважає, що ризик втечі відповідача, а так само його ухилення від виконання рішення про примусове видворення достатніми доказами не підтверджується, як і заявлена в позовній заяві виправданість застосування такого заходу забезпечення видворення, як затримання з поміщенням до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до пункту «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У пункті 103 рішення Європейського суду з прав людини від 17.04.2014 у справі «Анатолій Руденко проти України», яке стало остаточним 17.07.2014 (№ 50264/08), указано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту «e» пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах «Вітольд Літва проти Польщі», заява № 26629/95, і «Станєв проти Болгарії» [ВП], заява № 36760/06).

Суд наголошує, що відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції мається на увазі фізична свобода особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , зобов`язався в добровільному порядку залишити територію України, та з огляду на встановлені судом під час судового розгляду обставини справи, приймаючи до уваги, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких можливе затримання особи з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, яких, поряд з цим, в ході судового розгляду справи не встановлено, суд дійшов висновку, що в даному випадку затримання відповідача громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 та його перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на шість місяців, не відповідатиме принципу пропорційності втручання в право на свободу та особисту недоторканість, що є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини, на підставі чого позов Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 про затримання, до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, строком на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі України, - задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, а також приймаючи до уваги положення ч.19 ст.289 КАС України за якими за подання до адміністративного суду позовних заяв у справах, визначених ст.289 КАС України судовий збір не сплачується, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 72, 77, 132, 139, 241, 242, 244, 245, 246, 250, 255, 289, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш ИВ :

Позов Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до громадянина Республіки Таджикистана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, строком на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі України, - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана в десятиденний строк з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.295 КАС України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Третій апеляційний адміністративний суд.

Суддя Подільського

районного суду

міста Кропивницького Лілія Андріївна Іванова