Справа № 640/14643/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Мельничука В.П.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія» до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, скасування рішення в частині, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.03.2020 №2 в повному обсязі;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.03.2020 №2 у частині збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 41 978 598,00 грн. та штрафної санкції у розмірі 10 494 649,50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.03.2020 №2 у частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 469 432 165 грн.;

- визнати протиправними дії ДФС України щодо прийняття невмотивованого рішення №18859/6/99-00-06-02-01-06 від 11.06.2020 про результати розгляду скарги та скасувати таке рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2021 замінено відповідача - Головне управління ДПС у Миколаївській області на правонаступника - Головне управління ДПС у Миколаївській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України.

На виконання приписів Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» від 16 липня 2024 року № 3863-IX та наказу Державної судової адміністрації України «Про затвердження Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва» від 16 вересня 2024 року № 399, а також згідно розміщеного на офіційному веб-порталі Судової влади України переліку справ Окружного адміністративного суду міста Києва, що підлягають передачі Волинському окружному адміністративному суду (додаток 3 до пункту 19 Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом м. Києва) дану адміністративну справу передано на розгляд та вирішення Волинському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Європейська транспортна стивідорна компанія" із позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, скасування рішення в частині.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 27 березня 2020 року № 2; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 27 березня 2020 року № 2 у частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 41 978 598,00 грн. та штрафної санкції у розмірі 10 494 649, 50 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 27 березня 2020 року № 2 у частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 469 432 165 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу ГУ ДФС у Миколаївській області №1 від 20.01.2020 проведена планова виїзна перевірка позивача за період діяльності з 01.10.2016 по 30.09.2019, з питання дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, в тому числі з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.11.2016 по 30.09.2019, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.09.2019, з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 03.03.2020 №242/14-29-05-02/36142801 (т.1, а.с. 74-250, т.2 а.с. 1-102).

Перевіркою встановлено порушення:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1, ст. 134, п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення податком на прибуток: в періоді, що перевірявся на загальну суму 618 977 789 грн, які стосуються спірного у даній справі епізоду в частині 469 432 165 грн.;

- п. 185,1 ст. 185, п. 187.1, ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-Уі із змінами і доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 64119 364 грн, які стосуються спірного у даній справі епізоду в частині 41 978 598,00 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1, ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами і доповненнями, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся за вересень 2019 року на 51 907 835 грн.

На підставі акту від 03.03.2020 №242/14-29-05-02/36142801 ГУ ДПС у Миколаївській області винесені наступні податкові повідомлення-рішення: від 27.03.2020 №2 в повному обсязі (т.2, а.с. 137-138), від 27.03.2020 №2 у частині збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 41 978 598,00 грн. та штрафної санкції у розмірі 10 494 649,50 грн. (т.2, а.с. 133-134), від 27.03.2020 №2 у частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 469 432 165 грн. (т.2, а.с. 135-136).

Позивачем подано скаргу на вказані податкові повідомлення-рішення (т.2 а.с. 139-148).

За результатами розгляду скарги ДПС України прийняло рішення від 11.06.2020 №18859/6/99-00-06-02-01-06 про залишення спірних податкових повідомлень-рішень без змін (т.2 а.с. 149-173).

ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління», не погоджуючись із зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями від 27.03.2020, звернулось до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 27 березня 2020 року № 2, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 27 березня 2020 року № 2 у частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 41 978 598,00 грн. та штрафної санкції у розмірі 10 494 649, 50 грн., а також податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 27 березня 2020 року № 2 у частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 469 432 165 грн. є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки позивач здійснює господарську діяльність та веде бухгалтерський облік у відповідності до вимог чинного законодавства.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції..

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України).

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт «а»).

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №996-XIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкового кредиту, а покупця - права на його формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

ГУ ДФС у Миколаївській області висновки щодо «нереальності» руху товарів обґрунтовує відсутністю первинних документів, а саме: відсутністю інформації щодо походження товару, а також відсутністю ресурсів та активів для здійснення господарської діяльності.

Основним видом діяльності позивача є виробництво олії та тваринних жирів (код КВЕД 10.41).

Позивач і його виробничі потужності знаходяться на території Миколаївського морського торгового порту.

Протягом вересня 2017 р. - березня 2018 р. позивач надавав послуги з переробки насіння соняшника на олію на умовах давальницької сировини контрагентам.

За умовами договорів між позивачем та контрагентами (п. 3.7 договорів) насіння соняшника передавалося контрагентами позивачу шляхом поставки на умовах DAP (відповідно до Інкотермс- 2010 «поставка в пункт призначення») на територію третьої особи ТОВ «Грінтур-Екс», що знаходиться у Миколаївському морському торговому порту. ТОВ «Грінтур-Екс» надавало позивачу послуги з приймання, зважування та перевірки на якість насіння соняшника, що надходить на переробку. Прийняте насіння приймалося ТОВ «Грінтур-Екс» та вивантажувалося у складські приміщення позивача.

Далі насіння соняшника, що надійшло від контрагентів, перероблювалося позивачем в готову продукцію (олію та шрот). У подальшому, вироблена продукція, знаходячись в Миколаївському морському торговому порту (оскільки і завод, який виробляє продукцію, і термінал, з якого здійснювався експорт олії, знаходяться в Миколаївському морському торговому порту), звідти експортувалася.

Господарські операції з надання позивачем контрагентам послуг з переробки підтверджуються наступними документами (т.6, а.с. 157-251, т.7, а.с. 1-250, т.8, а.с. 1-259, т.9, а.с. 1-249, т.10, а.с. 1- 188):

- договори про переробку давальницької сировини;

- акти приймання-передачі насіння соняшника для подальшої переробки. В таких актах зазначено номери транспортних засобів та причепів, якими сировина була завезена, час та дата вивантаження товару, номер товарно-транспортної накладної, вага товару та його якісні характеристики (вологість та сміттєва домішка);

- акти про надання послуг з екстракції. В таких актах зазначено кількість переробленого Позивачем насіння соняшника, вихід олії соняшникової, шроту та лушпиння за результатами переробки, та вартість послуг переробки;

- акти приймання-передачі готової продукції (олії), відповідно до яких Позивач передав Контрагентам готову продукцію (олію соняшникову, шрот та лушпиння), а далі Позивач прийняв її на відповідальне зберігання;

- акти приймання - передачі товару за контрактами, оформлені за участі кінцевого покупця;

- рахунки на оплату за послуги переробки;

- податкові накладні, складені Позивачем за результатом надання послуг з переробки;

- оригінали банківських документів (довідок банку про оплату послуг переробки №58-2-01/115757 від 27.08.2020; №58-2-01/115755 від 27.08.2020; №58-2-01/118214 від 11.09.2020; №58-2-01/115756 від 27.08.2020).

Переробка соняшника - операція, що є об`єктом оподаткування ПДВ. Відповідно, позивач відобразив у податкових зобов`язаннях суму ПДВ з вартості послуг з переробки, що підтверджується податковими деклараціями з ПДВ за вересень 2017 - березень 2018 року.

За результатами переробки утворювалося лушпиння, яке позивач придбавав у контрагентів. На підтвердження ж придбання лушпиння між сторонами оформлено акти прийому-передачі лушпиння, рахунки на оплату, видаткові накладні, податкові накладні, складені контрагентами.

За операціями з придбання лушпиння соняшника у контрагентів позивач сформував податковий кредит. Оплата була здійснена позивачем в повному розмірі, що підтверджено банківськими довідками №58-2-01/115757 від 27.08.2020, №58-2-01/115755 від 27.08.2020, №58-2-01/118214 від 11.09.2020, №58-2-01/115756 від 27.08.2020.

Таке лушпиння використовувалося позивачем для спалювання в котельні як альтернатива газу, що підтверджується актами спалювання, наявними в матеріалах справи.

Факт заїзду транспортних засобів від контрагентів підтвердила Миколаївська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України», що надала реєстр всіх транспортних засобів, що заїжджали на ТОВ «Грінтур-Екс» у період спірних операцій - з 01.09.2017 по 01.04.2018 року разом з супровідними листами.

Позивач звертав увагу, що насіння соняшника завозилося контрагентами на умовах DAP до ТОВ «Грінтур-Екс», м. Миколаїв, вул. Заводська, 23. І ТОВ «Грінтур-Екс», і підприємство Позивача, знаходяться на території Миколаївського морського торгового порту (підтверджено даними Реєстру морських портів України, що є у відкритому доступі http://uspa.gov.ua/reestr-morskikh- portiv), що є зоною прикордонного та митного контролю та має обмежений доступ.

Управління діяльністю порту здійснює Миколаївська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Всі транспортні засоби, які заїжджають на територію порту для ввезення матеріальних цінностей, реєструються у системі порту за номерами транспортних засобів. Відповідно, всі транспортні засоби, які заїжджали до ТОВ «Грінтур-Екс» для доставки сировини для подальшої передачі позивачу, теж підлягали реєстрації адміністрацією Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

З наданого реєстру (т.2, а.с. 177-250, т.3, а.с. 1-182) слідує, що серед транспортних засобів, які заїжджали на територію порту до ТОВ «Грінтур-Екс», наявні транспортні засоби, що заїжджали від контрагентів, що ідентифікуються за номерами транспортних засобів та причепів, що вказані в реєстрі порту та вказані в актах приймання-передачі насіння соняшника, складених між контрагентами та позивачем.

Приймання насіння соняшника від контрагентів підтвердило ТОВ «Грінтур-Екс», яке на підставі договору з позивачем №01/08/2016-5 від 01.08.2016 надавало послуги з визначення кількості і якості олійних культур, що надходить автомобільним і залізничним транспортом» для позивача (абз. в) п.1.1. договору).

В матеріалах справи наявні акти наданих послуг, складені між позивачем та ТОВ «Грінтур-Екс», з надання комплексу робіт по прийняттю соняшника для давальницької переробки, а також рахунки-фактуру на оплату таких послуг та довідка з банку.

Територія ТОВ «Грінтур-Екс» має обмежений доступ та рух нею фіксується камерами відеоспостереження. В матеріали справи надано від ТОВ «Грінтур-Екс» документи на підтвердження запровадження системи відеоконтролю на підприємстві: копія наказу №90/1 від 25.05.2012 Генерального директора про запровадження системи відеоспостереження на території ТОВ «Грінтур-Екс», витяг з Положення про відеоконтроль в ТОВ «Грінтур-Екс».

Також, ТОВ «Грінтур-Екс» надано відеозаписи руху транспортних засобів територією ТОВ «Грінтур- Екс», на яких зображено зважування транспортних засобів та відбір зразків насіння для аналізу. На відеозаписах (зважування) видно номери транспортних засобів; зображено як водії передають ТТН працівнику ТОВ «Грінтур-Екс», у яких останній ставить відмітки про дату та час прийняття партії товару, вагу нетто, брутто та тари після переважування (фактичну вагу при прийнятті), номер транспортного засобу та назву відправника зерна.

В матеріалах справи наявні нотаріально завірені заяви вагарів ТОВ «Грінтур-Екс», в яких останні підтвердили прийняття ними у період з вересня 2017 року по березень 2018 року насіння соняшника від ТОВ «Альфа Трейд Інвест», ТОВ «Стартрейд Плюс», ТОВ «А-Грос», ТОВ «Фан Трак», його зважування та підписання відповідних товарно-транспортних накладних.

Також, наявні нотаріально завірені заяви водіїв транспортних засобів (Мосєнзова С.І., Радченко В.В.), в яких водії підтвердили керування транспортними засобами щодо часу та місця та завезення ними вантажу до пункту розвантаження - вантажоодержувач - ТОВ «Грінтур-Екс» для ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», пункт розвантаження - ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» у Миколаївському морському торговельному порту, м. Миколаїв, вул. Заводська 23/45.

Крім того, в матеріалах справи наявні документи щодо надходження на підприємство позивача сировини за весь спірний період від усіх замовників переробки та щодо переробки і виходу всього об`єму олії, а саме:

- акти про надання послуг з екстракції;

- акти приймання-передачі соняшника для подальшої переробки;

- акти приймання-передачі готової продукції;

- договори на переробку давальницької сировини з усіма замовниками за спірний період;

- виробничі звіти за спірні періоди;

- довідки про запаси ТМЦ на складах.

Це підтверджує відсутність необлікованої сировини у позивача (вся сировина належить конкретним замовникам послуг переробки, зокрема контрагентам) та відсутність необлікованої готової продукції. Вказане також спростовує доводи апелянта в цій частині.

В матеріалах справи також наявні документи, що свідчать про наявність в позивача необхідних матеріальних, земельних та трудових ресурсів для виконання договорів переробки, зокрема, свідоцтво на право власності на нерухоме майно (земельну ділянку за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул.Заводська, будинок 23/46, від 20.05.2013 року, індексний номер 3658151), довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №163970422 від 17.04.2019 (відповідно до якої у ТОВ «ЄТСК» наявний на праві приватної власності виробничо- перевантажувальний комплекс в тиловій частині причалів №13, №14, розташований за адресою Миколаївська обл., м. Миколаїв, вулиця Заводська, будинок 23/46), копія Балансу (Звіту про фінансовий стан) станом на 31.03.2018, податкові декларації з податку на прибуток підприємств за 2017-2018 роки, штатний розпис ТОВ «ЄТСК» до наказу ТОВ «ЄТСК» №346 від 29.12.2017 (відповідно до якого у ТОВ «ЄТСК» наявні 153,25 штатні одиниці).

Усі надані докази є належними та допустимими, первинні документи містять обов`язкові реквізити та недійсними не визнавалися. Таким чином, документами, складеними між позивачем та контрагентами, а також документами та доказами, отриманими від третіх осіб, підтверджено завезення сировини контрагентами, її переробку та передачу готової продукції контрагентам.

Первинні чи інші документи, які б підтверджували передання позивачем готової продукції на підставі інших договорів, крім договору на переробку давальницької сировини, відсутні. Тому відсутні будь-які підстави для визнання «безоплатно» переданою готової продукції контрагентам.

Таким чином, позивач відповідно до норм ПК України нарахував податкові зобов`язання за послугами переробки, нарахував податковий кредит за операціями з придбання лушпиння соняшника у контрагентів, а підстави для визнання «безоплатно» переданою позивачем готової продукції, а не на виконання договорів переробки давальницької сировини, відсутні.

В акті перевірки Головне управління ДПС у Миколаївській області дійшло до висновку, що готова продукція (олія та шрот) була передана позивачем контрагентам безоплатно, а не на виконання договору на переробку давальницької сировини. Вартість готової продукції, за підходом Головного управління ДПС у Миколаївській області, підлягає включенню до складу доходів позивача.

Водночас, як вірно було встановлено судом першої інстанції, готова продукція (олія та шрот), вартість яких вказується Головним управлінням ДПС у Миколаївській області як «безоплатно» передані контрагентам, були передані позивачем на підставі договорів на переробку давальницької сировини між позивачем та контрагентами. Передача готової продукції позивачем контрагентам саме в рамках та на виконання договорів на переробку давальницької сировини підтверджується первинними документами: актами приймання-передачі готової продукції, оформленими між контрагентами та позивачем. Первинні чи інші документи, які б підтверджували передання позивачем готової продукції на підставі інших договорів, крім договору на переробку давальницької сировини, відсутні.

Факт отримання сировини, виробництва з неї готової продукції та її передачі контрагентам як замовникам послуг підтверджено первинними документами. Оплата за надані послуги підтверджена платіжними документами. Позивач здійснив записи в бухгалтерському обліку на основі первинних документів, складених між контрагентами та позивачем. Жодних інших первинних документів чи підстав для нарахування доходу відповідач-1 не зазначає та не виявляє.

У зв`язку з цим, перекваліфікація переданої готової продукції у рамках виконання зобов`язань позивача за договорами з переробки давальницької сировини у безоплатно передану є незаконною та необгрунтованою, а застосування до даної операції МСБО 18 «Дохід» та п.п. 134.1.1 ПК України є безпідставним.

З огляду на викладене в сукупності, зважаючи на недоведення контролюючим органом під час розгляду справи правомірності своїх висновків, що слугували підставами для винесення спірних податкових повідомлення-рішень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо наявності підстав для визнання їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в акті перевірки Головне управління ДПС у Миколаївській області дійшло до висновку, що передача позивачу сировини контрагентами не мала місця (нереальна операція) та має ознаки удаваного правочину. При цьому, Головне управління ДПС у Миколаївській області підтверджує наявність олії у позивача та її передачу контрагентам.

Відповідно до частини 1 статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Частина 2 статті 235 ЦК України передбачає, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Із зазначеної норми вбачається, що удаваним може визнаватися правочин в цілому, а не окрема дія, вчинена в рамках та на виконання зобов`язання відповідно до договору.

Теж саме стосується висновку Головного управління ДПС у Миколаївській області про нереальність операцій з переробки на умовах давальницької сировини - такі правочини відповідно до законодавства мають назву фіктивних.

Так, відповідно до частини 1 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Позивач надавав контрагентам послуги з переробки давальницької сировини і готова продукція (олія та шрот), які утворилися в результаті переробки насіння соняшника, були передані контрагентам саме на виконання позивачем зобов`язань з переробки давальницької сировини. У позивача відсутня податкова вигода від безоплатної передачі готової продукції.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №620/3607/18 має бути доведена узгодженість дій позивача з контрагентами з метою отримання незаконної податкової вигоди або ж про обізнаність позивача з будь-якими протиправними діями контрагентів.

У постанові від 15.01.2019 у справі №К/9901/33072/18 Верховний Суд вказував на необхідності доведення податковим органом замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б свідчила про узгодженість дій суб`єктів з метою отримання податкової вигоди і якщо наявність замкнутої схеми руху грошових коштів не доведена, то позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Будь-якої узгодженості дій між позивачем та контрагентами чи будь-якими іншими суб`єктами господарювання, так само як і можливості отримання будь-якої податкової вигоди позивачем чи цими особами відповідачем-1 не доведено. Відсутня вигода в передачі продукцію на таку суму непов`язаним з позивачем особам. Так само відсутні докази наявності таких повноважень у посадових осіб позивача.

Введення продукції в обіг - це дії суб`єкта господарювання, спрямовані на виготовлення або ввезення на митну територію України продукції з подальшою самостійною або опосередкованою реалізацією на території України. Тобто самостійне виготовлення або самостійне ввезення товару - є введенням його в обіг. Відповідачем -1 не встановлено та не доведено вирощування Позивачем соняшника або його придбання.

Колегія суддів зауважує, що Головне управління ДПС у Миколаївській області не надало жодного доказу того, що позивач мав необліковану сировину. Сировину від контрагентів не можна вважати неоприбуткованою, оскільки вона відображена у внутрішньому обліку позивача.

Позивач не формував собі податковий кредит та не заявляв до бюджетного відшкодування суми ПДВ за операціями з придбання сировини, а нарахував собі податкові зобов`язання за надання послуг переробки контрагентам.

Отже, оскільки позивач не придбавав насіння, не формував податковий кредит, не заявляв суми ПДВ до бюджетного відшкодування, то відсутнє неправомірне отримання ПДВ з бюджету.

Також, колегія суддів зазначає, що кримінальне провадження №0000172 в контексті ТОВ «Стартрейд Плюс», виділено в окреме провадження за №0000050, яке у подальшому об`єднано в одне провадження за №0000047 від 17.07.2019. Згідно з листом Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в Волинській області №7777/ФОП/03-20-23-01-10 від 09.12.2019 (т.3, а.с. 184) кримінальне правопорушення за ч. 1,2 ст. 205 КК України закрито. Щодо решти правопорушень за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України, то підозрюваних у вчиненні кримінальних правопорушень не встановлено.

До кримінального провадження №0000013 від 02.02,2018 (за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 258-5, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190 КК України, приєднані матеріали кримінальних проваджень №0000087 та №0000026) по ТОВ «Фан Трак», то листом від 31.01.2020 №24/к-75аз/24/9/2-2020 (т.3, а.с. 187) Головне слідче управління Національної поліції України повідомило, що у ході досудового розслідування повідомлено про підозру ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України. Особи на прізвище ОСОБА_3 у даній справі не фігурують, вони не підписували жодних документів від імені ТОВ «Фан Трак». Отже, результати такого розслідування не стосуються безпосередньо відносин позивача та ТОВ «Фан Трак».

Колегія суддів зазначає, що факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є доказом вчинення особами злочинних діянь. Також у зазначених кримінальних провадженнях судами вироки не виносились.

Крім цього, колегія суддів констатує, що у справі №400/995/19 рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2022 скасовано ППР від 19.12.2018 №7. Таке рішення підтримано П`ятим апеляційним адміністративним судом зі змінами в мотивувальній частині у постанові від 05.05.2023. Верховний Суд постановою 20.01.2025 залишив без задоволення касаційну скаргу відповідача 1, а рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду - без змін.

Також, у справі №640/5428/19 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.07.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021, визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.12.2018 №7, висновки акта перевірки від 01.11.2018 №2658/14-29-14-07/36142801 визнано необґрунтованими.

В обох судових справах підлягали встановленню одні й ті ж обставини - реальність господарських операцій позивача з контрагентами з переробки давальницької сировини та передача готової продукції контрагентам. Суди в обох справах в усіх інстанціях дійшли висновку про реальність господарських операцій з переробки та передачу готової продукції контрагентам в рамках договорів переробки, а не безоплатно.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України: «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі Рішення у пов`язаних адміністративних справах №640/5428/19, №400/995/19, на думку суду, є преюдиційними для даної справи.

У практиці Європейського суду з прав людини (надалі - «ЄСПЛ»), що застосовується в Україні як джерело права в силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», наголошується на необхідності забезпечення формування єдиного підходу судового правозастосування (пункт 79 рішення по справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» (заява №48553/99) від 25.07.2002).

У пунктах 40-41 рішення у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ визначає порушенням передбаченого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий судовий розгляд ситуацію, коли суд з одного і того ж питання приймає протилежні рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо спірних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, проаналізувавши вказані вище та всі інші доводи та аргументи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Мельничук В.П.

Повний текст постанови виготовлений 08.12.2025.