Справа № 160/16628/25
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучугурної Н.В.
секретаря судового засідання Моргун-Амеліної Т.А.
від позивача: Прищепа С.І., представник;
від відповідача: Циганок Є.О., представник,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріоліт-Д» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріоліт-Д» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Позивач не погоджується і з цими податковими повідомленнями-рішеннями і зазначає, що всі товарно-матеріальні цінності, у тому числі, тара, які були списані на підприємстві, є такими, що використані в процесі господарської діяльності позивача, а господарські операції, пов`язані із цими товарно-матеріальними цінностями мають економічний ефект. Також позивач наголошує на реальності господарських операцій із ТОВ «Мокуш-Плюс», ці операції підтверджуються належним чином складеними первинними документами, а придбаний за цими операціями товар був використаний позивачем у своїй господарській діяльності.
Ухвалою суду від 10.06.2025 прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження суддею Кучугурною Н.В. одноособово; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав доводи, наведені в обгрунтування позовних вимог.
21.07.2025 та 29.09.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач навів доводи, аналогічні тим, які зазначені у відзиві на позовну заяву.
16.07.2025 до суду від позивача надійшло клопотання, згідно з яким, позивач вважає за доцільне надати суду докази на підставі яких позивачем були складені та зареєстровані зведені податкові накладні № 442 від 30.06.2023, № 745 від 31.07.2023 та № 808 від 30.09.2023, а саме накази про проведення інвентаризацій на складі готової продукції, звіти про проведення інвентаризацій на складі готової продукції, накази про результати інвентаризації на складі готової продукції, акти списання товарів за результатами проведених інвентаризацій. Зазначені документи надавались відповідачу разом із запереченнями до акту перевірки, проте відповідач заперечив надання позивачем цих документів у відзиві на адміністративну позовну заяву.
19.11.2025 від позивача надійшло клопотання про надання доказів, які надавались позивачем відповідачу як додатки до заперечень №208 від 23.04.2025 на акт перевірки від 01.04.2025 і на підставі яких позивачем були складені та зареєстровані зведені податкові накладні № 442 від 30.06.202, № 745 від 31.07.2023 та № 808 від 30.09.2023.
Ухвалою від 10.06.2025 підготовче засідання призначено на 02 липня 2025 року на 13:00 год.
Підготовчі судові засідання у цій справі були проведені 02.07.2025 і 21.07.2025.
Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 21.07.2025 суд закрив підготовче провадження і призначив розгляд справи по суті на 15.09.2025 на 14:00 год.
Розгляд справи по суті відбувся 15.09.2025, 29.10.2025, 26.11.2025 і 08.12.2025.
06.10.2025 розгляд справи не відбувся через оголошений сигнал повітряної тривоги на території м. Дніпра і Дніпропетровської області.
У судових засіданнях представник позивача підтримав позовну заяву і наполягав на її задоволенні. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.
У судовому засіданні 08.12.2025 суд оголосив вступну і резолютивну частини рішення.
Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області (відповідачем) у період із 05.03.2025 по 25.03.2025 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Кріоліт-Д» (позивача) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2025 року від`ємного значення з ПДВ у сумі 20244625 грн, з урахуванням періодів формування та поданих уточнюючих розрахунків.
Результати перевірки оформлені відповідним актом від 01.04.2025 №1449/04-36-07-06/41855218 (далі Акт).
В акті зазначено, що перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ у Декларації за січень 2025 року з урахуванням періодів формування та поданих уточнюючих розрахунків, встановлено порушення:
пп. 14.1.36, пп. 14.1.231 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 та абз. «г» п.198.5 ст.198, п.200.1 та п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що призвело до завищення залишку від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) по декларації з ПДВ за січень 2025 року на загальну суму 2838650,68 грн;
п.201.1 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України не складено та не здійснено реєстрацію податкових накладних (відсутня реєстрація) в ЄРПН на суму ПДВ 2551050,68 грн, у зв`язку із використанням ТМЦ не у господарській діяльності підприємства.
Позивачем на вказаний акт були надані заперечення, у відповідь на які відповідач повідомив, що висновки акта вважаються правомірними і такими, що відповідають нормам чинного законодавства.
Незгода позивача із наведеними податковими повідомленнями-рішеннями і стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Визначення господарської діяльності відображене в підпункті 14.1.36 пункту 14.1. статті 14 ПК України, відповідно до якого це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту 14.1.231 п.14. ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
За змістом підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені у статті 200 вказаного Кодексу.
Відповідно до пунктів 200.1.-200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
За змістом пункту 198.1. статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту, відповідно до пункту 198.2. статті 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктом 198.3. статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.5 статті 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Згідно з пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін(пункт201.1. статті 201 ПК України).
Згідно з пунктом 201.4. статті 201 Податкового кодексу України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 ПК України).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абзаци 1 та 2 пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України).
За таких обставин, з фактом реєстрації контрагентами (продавцями товарів/послуг) податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у покупця таких товарів (послуг) виникає право на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, визначені статті 44 Податкового кодексу України,
Так, пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 44.2. статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV(далі Закон №996-XIV в редакції на час спірних відносин), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Бухгалтерський облік процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За приписами частинами першою та другою статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Отже, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких визначений у частині другій статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, яке містить аналогічні норми.
Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №1540/3501/18, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.
При цьому, будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону N 996-XIV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також не мати достатніх підстав для сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19.
Отже, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, і спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.
При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.
Так, суд установив, що зменшення суми від`ємного значення на суму 2551050,68 грн здійснено через те, що позивачем занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму ПДВ 2551050,68 грн внаслідок використання ТМЦ (у тому числі, тара, жувальні цукерки в асортименті) не у господарській діяльності.
В акті вказано, що в ході проведення перевірки встановлено списання ТМЦ протягом 2023 року на загальну суму 1307182,85 грн в кореспонденції рахунків за Д-т 947 К-т 26, а саме: по періодах: червень 2023 року 231026 грн; липень 2023 року 328988,23 грн; вересень 2023 року 624908,66 грн; грудень 2023 року 122259,98 грн.
Відповідно до наданих до перевірки оборотно-сальдових відомостей та оборотів бухгалтерських рахунків встановлено списання товарно-матеріальних цінностей як нестачі та убутки від псування цінностей. До перевірки не надано документів, якими встановлено нестачі (інвентаризаційні відомості, протоколи тощо) у перевіряємому періоді, а також документи, що підтверджують псування (висновки комісії тощо). Податкові зобов`язання за такими операціями ТОВ «Кріоліт-Д» самостійно не нараховувались, податкові накладні на списані ТМЦ не складались та не реєструвались в Єдиному реєстрі податкових накладних в законодавчо встановлені терміни, як передбачено п.198.5 ст.198 ПК України.
Відповідно до наданих до перевірки оборотно-сальдових відомостей та оборотів бухгалтерських рахунків встановлено списання товарно-матеріальних цінностей (тари). Податкові зобов`язання за такими операціями ТОВ «Кріоліт-Д» самостійно не нараховувались, податкові накладні на списані ТМЦ не складались та не реєструвались в Єдиному реєстрі податкових накладних в законодавчо встановлені терміни, як передбачено п.198.5 ст.198 ПК України.
Відповідно до наданих до перевірки оборотно-сальдових відомостей та оборотів бухгалтерських рахунків встановлено списання товарно-матеріальних цінностей (тари). Податкові зобов`язання за такими операціями ТОВ «Кріоліт-Д» самостійно не нараховувались, податкові накладні на списані ТМЦ не складались та не реєструвались в Єдиному реєстрі податкових накладних в законодавчо встановлені терміни, як передбачено п.198.5 ст.198 ПК України.
Перевіркою встановлено списання ТМЦ в кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку за Д-т 801, К-т 201, Д-т 231, К-т 201, а саме.
Перевіркою встановлено, що в перевіряємому періоді ТОВ «Кріоліт-Д» придбало у ТОВ «Кріолла» жувальні цукерки ТМ Саадет та ТМ Yummy Gummy в асортименті («Кола», «Ведмедик», «Змійка», «Зуби вампіра», «Яєшня» та інші. Постачання відбувалось в коробках по 12 пак х 1000 гр коробка, тобто цукерки придбавались в пакуванні. Аналізом походження придбаних ТМЦ встановлено, що зазначені товари мають статус імпортованого товару.
Відповідно до наданих до перевірки документів встановлено, що зазначений товар оприбутковано ТОВ «Кріоліт-Д» по рахунку бухгалтерського обліку 201, тобто як сировина.
За даними бухгалтерського обліку рух зазначених ТМЦ (сировини) відображено по Д-т 801, К-т 201, в подальшому Д-т 801 К-т 231 та Д-т 26 К-т 231. За Д-т 26 оприбутковано ТМЦ з аналогічною номенклатурою пакування 16 шт. х 100 грн (ящ 1,6 кг), 14 шт. х 100 грн (ящ 1,4 кг) та 20 шт х 100 гр (ящ 2,00 кг).
У зв`язку із ненаданням до перевірки норм витрат сировини, технологічних карт та описів процесів виробництва, не встановлено використання зазначених ТМЦ у виробничому процесі, а лише перепакування придбаного вже упакованого імпортованого товару не є процесом виробництва. Таким чином, економічний ефект від даної операції та її доцільність не відповідає розумній діловій меті.
Перевіркою встановлено, що в перевіряємому періоді ТОВ «Кріоліт-Д» придбало у ТОВ «Кріолла» жувальні цукерки ТМ Саадет та ТМ Yummy Gummy в асортименті («Кола», «Ведмежата», «Червяки», «Зуби вампіра» та інші. Постачання відбувалось в коробках по 12 пак х 1000 гр коробка, тобто цукерки придбавались в пакуванні. Аналізом походження придбаних ТМЦ встановлено, що зазначені товари мають статус імпортованого товару.
Відповідно до наданих до перевірки документів встановлено, що зазначений товар оприбутковано ТОВ «Кріоліт-Д» по рахунку бухгалтерського обліку 201, тобто як сировина.
За даними бухгалтерського обліку рух зазначених ТМЦ (сировини) відображено по Д-т 231, К-т 201, в подальшому Д-т 26 К-т 231. За Д-т 26 оприбутковано ТМЦ з аналогічною номенклатурою пакування 16 шт. х 100 грн (ящ 1,6 кг), 14 шт. х 100 грн (ящ 1,4 кг) та 20 шт х 100 гр (ящ 2,00 кг).
У зв`язку із ненаданням до перевірки норм витрат сировини, технологічних карт та описів процесів виробництва, не встановлено використання зазначених ТМЦ у виробничому процесі, а лише перепакування придбаного вже упакованого імпортованого товару не є процесом виробництва. Таким чином, економічний ефект від даної операції та її доцільність не відповідає розумній діловій меті.
Однак, такі доводи відповідача на обґрунтування встановлених порушень не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на таке.
Так, в акті перевірки: зазначені відомості про основні засоби за даними бухгалтерського обліку за період листопад 2022 року грудень 2025 року відповідно до оборотно-сальдових відомостей, наданих позивачем; відомості про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП ТОВ «Кріоліт-Д»; наведені відомості про обладнання, нерухоме майно і транспортні засобі, які перебувають на правах оренди у ТОВ «Кріоліт-Д»; указані відомості про загальну площу приміщень (згідно з правовстановлюючими документами), що використовувались у господарській діяльності у перевіряємому періоді на момент перевірки; зазначені відомості про запаси сировини, матеріалів, напівфабрикатів та готової продукції за даними бухгалтерського обліку за період листопад 2022 року січень 2025 року відповідно до оборотно-сальдових відомостей наданих позивачем до перевірки за рахунками 20, 22, 23, 25, 26, 28.
В акті також указано, що згідно із наданим до перевірки штатним розписом ТОВ «Кріоліт-Д», затвердженого 28.11.2024, введеним в дію з 01.12.2024 затверджено штат у кількості 652 штатні одиниці з місячним фондом заробітної плати 6344768 грн.
Під час перевірки були використані документи: податкова звітність з ПДВ за перевіряємий період (листопад 2022 року січень 2025 року); накази про призначення відповідальних осіб (листопада 2022 року січень 2025 року); наказ про облікову політику (листопад 2022 року - січень 2025 року); штатний розпис (листопад 2022 року - січень 2025 року); договори, контракти з контрагентами (листопад 2022 року - січень 2025 року); первинні документи (видаткові накладні, акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні, митні декларації, міжнародні товарно-транспортні накладні тощо) (листопад 2022 року - січень 2025 року); банківські виписки, платіжні документи (листопад 2022 року -січень 2025 року); журнали-ордери (кратки рахунку) та оборотно-сальдові відомості по бухгалтерським рахункам (листопад 2022 року -січень 2025 року).
Крім того, як установив суд і не заперечується відповідачем в акті перевірки, 25.11.2022 між ТОВ «Кріолла», як постачальником, і ТОВ «Кріоліт-Д», як покупцем, був укладений договір поставки №011021, згідно з яким, постачальник зобов`язується постачати товар (передавати у власність покупця) для використання у підприємницькій діяльності, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.
Як свідчить акт перевірки, за цим договором постачались жувальні цукерки в асортименті, які були оприбутковані позивачем, як сировина.
При цьому, зауважень щодо нарахування і сплати податків за вказаними господарськими операціями із поставки товару, акт перевірки не містить.
Висновки акту зводяться до того, що у зв`язку із ненаданням до перевірки норм витрат сировини, технологічних карт та описів процесів виробництва, не встановлено використання зазначених ТМЦ у виробничому процесі, а лише перепакування придбаного вже упакованого імпортованого товару не є процесом виробництва. Таким чином, економічний ефект від даної операції та її доцільність не відповідає розумній діловій меті.
Проте, як зазначено вище, за правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
У той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Тобто, господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.
З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.
Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 лютого 2024 року у справі № 813/1777/16.
Крім цього, неодмінною характеристикою господарської діяльності в податкових правовідносинах є її направленість на отримання доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формах. Платник здійснює фінансово-господарську діяльність на власний ризик, а тому має право самостійно оцінювати її ефективність та доцільність, вирішуючи, які саме господарські операції необхідно здійснити для забезпечення своєї діяльності. Економічна ефективність витрат відображає лише ступінь умілості ведення господарської діяльності та є якісним показником, що не впливає на податковий облік платника.
Платник з метою складання податкового обліку, використовує дані щодо кожної окремої господарської операції. На підставі саме даних первинного обліку платник відносить суми до складу доходу (податкового зобов`язання) та витрат (податкового кредиту) в податковому обліку. Визначальною ознакою витрат та податкового кредиту є їхній зв`язок з господарською діяльністю платника.
Такі висновки зробив Верховний Суд у постанові від 21 липня 2020 року у справі №816/191/17.
У позовній заяві позивач указує, що у зв`язку з частою відсутністю електроенергії у 2022 році, керівництво підприємства в рамках стратегії утримання позицій на ринку кондитерських виробів, та за наявності відповідного запиту покупців вирішило придбати для переробки на власних виробничих потужностях та подальшої реалізації жувальні цукерки для розширення асортиментної лінії виробів підприємства з мармеладу.
Так, у наказі директора ТОВ «Кріоліт-Д» № 3/10-22 від 03.10.2022 «Про додання в прайс нової товарної категорії Жувальні цукерки», копія якого приєднана до матеріалів справи, вказано, що у зв`язку з частою відсутністю електроенергії відділу збуту додати в прайс Нову товарну категорію «Жувальні цукерки» як альтернативу повному циклу виробництва, а також для розширення асортиментної лінії мармеладів.
Закупка цієї сировини здійснювалася у ТОВ «Кріолла» на підставі договору поставки № 011021 від 25.11.2022 у гофроящиках загальною вагою 12 кг, в кожному з яких знаходились 12 пакетів цукерок, зафасованих у прозору плівку вагою по 1 кг кожний. Такий формат кондитерських виробів не підходив для торгових точок з трьох причин: по-перше, великий ящик в 1 2кг, торгівельна точка в сучасних умовах намагається купувати невеликими ящиками для зменшення суми закупки. По-друге, вага пакету в 1 кг для кінцевого покупця завелика, такий товар не купується кілограмами, оскільки такі цукерки значно дорожчі за вироби з традиційного мармеладу. По-третє, пакувальний ящик від постачальника (ТОВ «Кріолла») має сіро коричневий колір без малюнку, закритого типу, він не привертає увагу покупців.
Враховуючи запити торгових точок, для збільшення обсягів продажу, було вирішено розпакувати придбані «Жувальні цукерки», на наявних виробничих лініях позивача розфасувати дані цукерки по 100 грам, упакувати їх в окремі пакунки по 100 грам і потім упакувати пакунки по 100 грам у брендовані власною торговою маркою кольорові ящики невеликого розміру вагою 1,6 кг, 1,8 кг та 2,0 кг готової продукції в одному ящику, типу «екран» для кращої викладки на полиці в торгівельних точках.
Оскільки придбані у ТОВ «Кріолла» жувальні цукерки підлягали подальшому технологічному процесу переробки на виробничих потужностях позивача, то куплені жувальні цукерки були оприбутковані позивачем в бухгалтерському обліку як сировина на рахунок 201 та в подальшому ця сировина в режимі технологічного циклу виробництва підприємства перетворена в продукцію власного виробництва, а саме: Желейні цукерки «Ведмедики» 16 шт. х 100 г (ящ 1,6кг) Д1372; Желейні цукерки «Ведмедики» 16 шт. х 100г (ящ 1,6кг) ТМ Скринька смаку Д2027; Желейні цукерки «Ведмедики» 20 шт. х 100г (ящ 2,0кг) ТМ Скринька смаку Д2027/1; Желейні цукерки «Змійки макс» 16 шт. х 100г (ящ 1,6кг) ТМ Скринька смаку Д2030; Желейні цукерки «Змійки» 16 шт. х 100г (ящ 1,6кг) Д1373; Желейні цукерки «Змійки» 16 шт. х 100г (ящ 1,6кг) ТМ Скринька смаку Д2029; Желейні цукерки «Зуббі» 16 шт. х 100г (ящ 1,6кг) Д1421; Желейні цукерки «Зуббі» 16 шт. х 100г (ящ 1,6кг) ТМ Скринька смаку Д2065; Желейні цукерки «Кола» 20 шт. х 100г (ящ 2кг) Д1424; Желейні цукерки «Кола» 20 шт. х 100г (ящ 2кг) ТМ Скринька смаку Д2066, Желейні цукерки «Лісові ягоди» 18 шт. х 100г (ящ 1,8кг) Д1469, Желейні цукерки «Лісові ягоди» 18 шт. х 100г (ящ 1,8кг) ТМ Скринька смаку Д2075, Желейні цукерки «Яєчня» 16 шт. х 100г (ящ 1,6кг) Д1420, Желейні цукерки «Яєчня» 16 шт. х 100г (ящ 1,6кг) ТМ Скринька смаку Д2064, та відображені за бухгалтерським обліком проводками: 231-201; 26-231; 801-26; 791-801.
Економічний ефект від зазначеної господарської діяльності позивача полягає у вивченні ринку збуту зазначених кондитерських виробів, купівельної спроможності споживачів, намагання керівництва підприємства знайти можливі шляхи підтримання обсягів продажу власної продукції у воєнний час для збереження штату співробітників і продовження господарської діяльності товариства, розширення асортименту продукції, що випускається ТОВ «Кріоліт-Д» та отримання доходу.
Також, позивачем надані:
договір від 10.07.2018 №100, укладений між ТОВ «Кіоліт-Д», як постачальником і ТОВ «Інтрейд Мікс», як покупцем, згідно з яким постачальник зобов`язується передати партіями у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і вчасно оплатити товар в кількості та асортименті відповідно до заявки покупця за ціною, визначеною у видатковій накладній та/або товаросупроводжувальних документах;
договір поставки від 18.06.2024 №18/06, укладений між ТОВ «Кіоліт-Д», як постачальником і ТОВ «Світ Стар», як покупцем, згідно з яким постачальник зобов`язується передати партіями у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і вчасно оплатити товар в кількості та асортименті відповідно до заявки покупця за ціною, визначеною у видатковій накладній та/або товаросупровідних документах.
Надані позивачем і ліцензійні договори з додатковими угодами, у тому числі, на використання торговельної марки Скринька смаку.
І як уже зазначав суд у контролюючого органу відсутні зауваження щодо наявності у позивача виробничих потужностей, достатніх засобів та устаткування для здійснення наведених вище господарських операцій.
До того ж, суд враховує, що видами діяльності позивача є: 10.82 виробництво какао, шоколаду та цукрових кондитерських виробів (основний); 10.39 інші види перероблення та консервування фруктів і овочів; 10.72 виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання.
Наведеними вище встановленими обставинами і наданими документами спростовуються висновки відповідача про те, що не встановлено використання зазначених ТМЦ у виробничому процесі, а лише перепакування придбаного вже упакованого імпортованого товару не є процесом виробництва, тому економічний ефект від даної операції та її доцільність не відповідає розумній діловій меті.
Щодо висновків відповідача про неправомірне списання товарно-матеріальних цінностей, у тому числі тари, як таких, що використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку та не містить наміру одержати економічний ефект, суд зазначає, що як до матеріалів справи, так і до заперечень на акт перевірки, позивачем були надані акти списання товарів, накази про проведення інвентаризації на складі готової продукції, звіти про проведення інвентаризації на складі готової продукції(Т.1 а.с. 237-244, Т.2 а.с.30-42, Т.3 а.с.115-127, 130-141, 144-153).
Так, згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.
Відповідно до зазначених положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивачем були видані накази №2 від 03.01.2022, №1 від 02.01.2023, №1 від 02.01.2024, якими затверджена облікова політика підприємства. Накази надані до матеріалів справи та були використані посадовими особами відповідача під час перевірки.
Відповідно до норм П(С)БО 16 «Витрати», положень п. 12 Наказу «Про облікову політику підприємства» №2 від 03.01.2022, списання сировини, палива, а також малоцінних та швидкозношуваних предметів здійснюється щомісяця на підставі актів на списання, які містять дані про фактично використання цих активів протягом відповідного періоду.
Згідно з п. 50 Наказу «Про облікову політику підприємства» №1 від 02.01.2023 до виробничих витрат (далі собівартість) виробництва кондитерських виробів включати прямі та непрямі (загальновиробничі) витрати для здійснення виробництва продукції з метою подальшого продажу (комерційного використання або інше) кондитерських виробів та дотриманням принципів їх визнання та класифікації в якості виробничої собівартості згідно положень П(С)БО №16 «Витрати».
Таким чином, зазначені операції безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача з виготовлення та реалізації виготовленої продукції, та містять намір одержати економічний ефект від реалізації готової продукції.
В акті також зазначено (арк.61), що перевіркою достовірності визначення сум податкового кредиту (показник рядка 17 Декларації з ПДВ) встановлено, що в порушення п.п.14.1.36, пп.14.1.231 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2 та п.198.3 ст.198 ПК України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» завищено податковий кредит на загальну суму ПДВ 287600,00 грн, в т.ч. за лютий 2024 року 147200,00 грн та березень 2024 року 140400,00 грн.
Таке завищення, за доводами контролюючого органу, має місце через відсутність реальних господарських операцій між ТОВ «Кріоліт-Д» і ТОВ «Мокуш-Плюс».
Суд установив, що 27.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мокуш-Плюс» (постачальник) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кріоліт-Д» (покупець) був укладений договір поставки №Ц/2702/12, за умовами якого постачальник зобов`язується продати покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.
Товар згідно даного договору: цукор, цукор білий, цукор білий кристалічний, вироблений з цукрових буряків. Точний асортимент товару (партії товару) зазначається сторонами у видаткових накладних. Поставка товару (партії товару) здійснюється в мішкотарі, біг-бегах або насипом за попередньою домовленістю сторін (п.1.2. Договору).
Пунктами 2.1., 2.2. договору передбачено, що загальна кількість товару по даному договору не обмежується та визначається як сума усіх накладних по даному договору. Окремою партією товару вважається партія товару, поставлена постачальником по одній видатковій накладній. Сторони погоджують, що видаткові накладні мають силу специфікацій до цього договору у розумінні ст.266 Господарського кодексу України. За бажанням сторони можуть укладати специфікації до договору, де можуть конкретизувати та змінювати істотні умови договору. У випадку розбіжностей між умовами в договорі та специфікації, перевагу мають умови специфікації.
Згідно з п.3.1. договору, ціна визначається на кожну партію товару окремо та вказується у рахунках та/або накладних до договору.
Пунктом 3.3. договору сторони погодили порядок розрахунків. Так, розрахунок за товар проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у вигляді 100% попередньої оплати товару (партії товару). У разі отримання товару з відстроченням платежу, покупець зобов`язаний перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок постачальника протягом трьох банківських днів з моменту отримання товару (партії товару). Сторони можуть письмово погодити інші строки розрахунків. Сторони домовилися, що розрахунки по даному договору можливі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Датою оплати товару рахується дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.3.5. договору).
Відповідно до п.3.6. договору кількість кожної партії товару, який має бути відвантажений постачальником у відповідності до заявки покупця, повідомляється покупцем постачальнику не менше як за три доби до запланованої дати поставки по телефону, електронними месенджерами, електронною поштою або іншим прийнятним для постачальника способом, який передбачає технічну фіксацію інформації (заявок) при її відправленні-отриманні. Підставою для оплати є наданий постачальником рахунок на оплату.
У пункті 4.1. договору заначено, що постачальник зобов`язаний передати, а покупець вивезти товар (партію товару) у розрахунку 20-200 тон в робочий день (при умові вчасної поставки покупцем транспорту на завантаження та виконання покупцем п.3.6. даного договору), на протязі 15-ти днів з моменту здійснення покупцем 100% передоплати за партію товару.
Перевезення цукру за вказаними видатковими накладними здійснено на підставі товарно-транспортних накладних від 18.02.2024 №Р30, від 29.02.2024 №Р31, від 14.03.2024 №Р81, №Р82 від 14.03.2024.
За вказаними операціями у Єдиному реєстрі податкових накладних були зареєстровані податкові накладні від 28.02.2024 №17 на суму 883200,00 грн, у тому числі ПДВ 147200,00 грн, від 13.03.2024 №40 на суму 842400,00 грн, у тому числі ПДВ 140400,00 грн.
Використання придбаного товару у діяльності позивача підтверджується картками рахунку та оборотно-сальдовими відомостями.
При цьому, суд враховує, що видами діяльності позивача є: 10.82 виробництво какао, шоколаду та цукрових кондитерських виробів (основний); 10.39 інші види перероблення та консервування фруктів і овочів; 10.72 виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання.
Вказані вище документи надавались позивачем під час перевірки, про що свідчить складений акт, а також ці документи надані до матеріалів справи (Т.2 а.с.53-86).
Судом під час розгляду справи були досліджені наведені вище первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, є підставою для податкового обліку.
Надані позивачем первинні документи спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту.
При цьому, всі первинні документи, надані позивачем, відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення. Тоді як, відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Як свідчать матеріали перевірки, відповідач не надав оцінки поданим позивачем документам, які стосуються господарських операцій між ним та ТОВ «Мокуш-Плюс».
Натомість в акті вказано про те, що стосовно ТОВ «Мокуш-Плюс» було прийнято рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 29.03.2024 №699, а саме п.8 Критеріїв ризиковості платника податку.
У цій справі були заявлені позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 29.03.2024 №699, прийнятого Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) Головного управління ДПС у Волинській області; зобов`язання виключити Товариство з обмеженою відповідальністю «Мокуш-Плюс» з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
За результатами проведеного аналізу виявлено, що діяльність ТзОВ «Мокуш-Плюс» свідчить про наявність ймовірних ризиків порушення норм податкового законодавства в розумінні постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1165, якою затверджено Порядок з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН.
Одним із видів економічної діяльності Товариства є КВЕД « 46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами».
За результатами проведеного аналізу операції ТзОВ «Мокуш-Плюс» виявлено ймовірно фіктивний правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Зазначене може свідчити про ймовірне проведення ризикових операцій з метою розповсюдження схемного податкового кредиту та/або ухилення від сплати податків.
Згідно даних звіту про фінансовий стан товариства за 2023 рік, залишкова вартість основних засобів станом на 31.12.2023 становить 0,0 тис. грн., вартість запасів 0,0 тис. грн. За даними СЕА ПДВ, сума ліміту ТзОВ «Мокуш-Плюс» станом на 29.03.2024 складає 210,6 тис. грн.
Відповідно до поданих декларацій з ПДВ, ТзОВ «Мокуш-Плюс» протягом 2023 - 2024 років систематично декларує від`ємне значення. Зокрема, за результатами декларування ПДВ по операціях за лютий 2023 року сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду становила 194,1 тис. грн.
Відповідно до даних повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту працевлаштовано 4 особи з 29.12.2023. При цьому, станом на 29.03.2024 сплачено податку на доходи фiзичних осiб за період січень березень поточного року лише в сумі 2 594,56 грн., єдиного соціального внеску в сумі 3171,1 грн. За результатами проведеного аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТзОВ «Мокуш-Плюс» протягом січня - березня 2024 року сформовано податковий кредит за рахунок придбання товару «цукор» (код УКТЗЕД товару 1701) в кількості 2136,65 т, обсяг поставки становив 39 929,8 тис.грн., що складає 99,75 відсотків загального обсягу придбаних товарів/послуг, сума ПДВ 7985,96 тис. грн.
При цьому реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних на придбання послуг оренди складських приміщень, площа яких є достатньою для зберігання цукру в кількості 2136,65 т. відсутня, що ставить під сумнів можливість зберігання такої кількості товару.
Вищезазначене вказує на ознаки неможливості здійснення операцій з постачання товарів/послуг зазначених в податкових накладних, що є ризиком порушення норм податкового законодавства згідно із Постановою №1165.
Проте, як установив суд, надані позивачем первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем і ТОВ «Мокуш-Плюс», а також підтверджене використання придбаного товару позивачем, основним видом діяльності якого є виробництво какао, шоколаду та цукрових кондитерських виробів, спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд указує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
У цьому податковому повідомленні-рішенні вказано, що ТОВ «Кріоліт-Д» в порушення п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України не складено та не здійснено реєстрацію податкових накладних на обсяг постачання 12755253,40 грн, крім того на суму ПДВ 2551050,68 грн за січень 2025 року.
Штрафні санкції були нараховані відповідно до п.120-1.2. ст.102 Податкового кодексу України, згідно з яким, у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами «а» - «г» пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність висновків контролюючого органу, згідно із якими, позивачу було зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 2551050,68 грн, не підлягають застосуванню і штрафні санкції у розмірі 3400,00 грн за не реєстрацію позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Керуючись ст. ст. 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріоліт-Д» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кріоліт-Д».

Відповідач: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.

Рішення складено 08.12.2025.

Суддя Н.В. Кучугурна