Справа № 160/2531/25
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2025-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/2531/25

Головуючий суддя І інстанції Рябчук О.С.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 в адміністративній справі №160/2531/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області викладеного у листі від 04.12.2024 №0400-010318-8/240266 про відмову у призначенні мені страхових виплат у разі смерті потерпілого згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплатити страхові виплати ОСОБА_1 відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», як особі, яка на день смерті ОСОБА_2 мала право на одержання від нього утримання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області викладеного у листі від 04.12.2024 №0400-010318-8/240266 про відмову у призначенні ОСОБА_1 страхових виплат у разі смерті потерпілого згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплатити страхові виплати ОСОБА_1 відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», як особі, яка на день смерті ОСОБА_2 мала право на одержання від нього утримання.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що чоловік позивача ОСОБА_2 працював по договору цивільно-правових відносин, який слід було долучити до звернення. Отже для вирішення питання призначення страхових виплат, позивачу необхідно звернутися особисто до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Пенсійного фонду України та надати повний пакет документів, включаючи договір цивільно-правових відносин її чоловіка ОСОБА_2 на підприємстві ПАТ «Збагачувальна фабрика України».

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 17.01.2006р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб та після укладення шлюбу прізвище дружини ОСОБА_3 (а.с.18).

01 серпня 2024 року Центром надання адміністративних послуг м. Покровськ видано свідоцтво серії НОМЕР_2 про смерть ОСОБА_2 .

04 жовтня 2024 року т.в.о. начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці затверджено акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2024р. о 11 год. 30 хв.на (в) ПРАТ «Збагачувальна фабрика «Україна», код згідно з від 07 жовтня 2024 року форми Н-1/П.

Так, комісією Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, що утворена наказом від 01.08.2024 № 676/СХ у акті від 07.10.2024 року викладено висновок, що нещасний випадок з ОСОБА_2 відповідно до підпункту 2 пункту 52 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 17 квітня 2019 № 337 даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом (а.с.11-16).

Згідно наданої копії трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 28.01.2014 року прийнятий машиністом бульдозеру в ПРАТ «ЦОФ «Україна», про що на підприємстві видано наказ № 89 від 28.01.2014 року (а.с.19-26).

Приватним акціонерним товариством «Збагачувальна фабрика «Україна» надано довідки про доходи ОСОБА_2 ( таб. № 382) з 01 жовтня 2023р. по 30 квітня 2024р. та з 01 травня 2024р. по 31 липня 2024р. на посаді машиніст бульдозера (а.с.30, 32).

27.11.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат особі, яка має на неї право в разі втрати годувальника.

Заяву ОСОБА_1 було розглянуто 04.12.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та прийнято рішення №0400-010318-8/2402666 про відмову у призначенні такого виду допомоги, оскільки відсутній повний пакет документів, необхідних для призначення: як вбачається зі змісту Витягу з Держреєстру по застрахованій особі від 04.12.2024, інформація з якого використовується для обчислення середньої заробітної плати, чоловік ОСОБА_2 працював по договору цивільно-правових відносин, який потрібно долучити до звернення (а.с.10).

Не погодившись із вищезазначеним рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.12.2024 №0400-010318-8/240266, яким відмовлено у призначенні страхових виплат, не містить підстави для відмови, визначеної ст. 39 Закону №1105-XIV. При цьому, судом першої інстанції прийнято до уваги довідку Приватного акціонерного товариства «Збагачувальна фабрика «Україна» від 15.01.2025 р. вих. № 1 про те, що ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_4 ) дійсно працював на підприємстві по цивільно-правовому договору у періоді з 01.10.2023 р. по 30.04.2024 р.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV (далі - Закон №1105).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону №1105-XIV уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Відповідно до ст. 30 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Страхові виплати складаються із:

1) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу;

5) допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Статтею 35 Закону № 1105-XIV передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є: 1) діти, які не досягли 18 років; 2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства; 3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють; 4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються:

1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;

2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

За приписами ч. 2 ст. 37 Закону № 1105-XIV територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій: 1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами; 2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності; 3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат; 4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат; 5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання; 6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання; 7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання; 8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів; 9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи; 10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців.

Зважаючи на те, що територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій, суд апеляційної інстанції вважає, що не надання позивачем договору цивільно правових відносин ОСОБА_2 та ПАТ «Збагачувальна фабрика України», за відсутності сумнівів щодо таких трудових відносин, не може бути підставою для відмови у розгляді справи про страхові виплати та створювати перешкоди в реалізації гарантованого законом права на соціальний захист.

Стаття 39 Закону №1105-XIV встановлює чіткі підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо:

1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку;

2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок;

3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.

Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Оскільки рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області викладене у формі листа від 04.12.2024 №0400-010318-8/240266 не містить підстав для відмови у здійсненні страхових виплат визначеної ст. 39 Закону №1105-XIV, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області викладеного у листі від 04.12.2024 №0400-010318-8/240266 про відмову у призначенні ОСОБА_1 страхових виплат у разі смерті потерпілого згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та як наслідок необхідності його скасування.

При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги й те, що відповідач у вищезазначеному рішенні не зазначає в чому саме полягає не повнота наданого позивачем пакету документів, необхідних для призначення страхової виплати, що свідчить про необґрунтованість оскаржуваного рішення та є окремою підставою для його скасування.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 в адміністративній справі №160/2531/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко