Справа № 460/1333/25
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

08 грудня 2025 року

м. Київ

справа №460/1333/25

адміністративне провадження № К/990/47314/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Чиркіна С.М., суддів Берназюка Я.О., Стародуба О.П.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09.05.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025 у справі № 460/1333/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.

УСТАНОВИВ:

У 2025 році ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ,позивачка) звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФ України у Рівненській області; відповідач), у якому просила:

- визнати протиправною відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, зобов`язання призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.10.2024.

Рівненський окружний адміністративний суд рішенням від 09.05.2025, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025 в задоволенні позову відмовив повністю.

18.11.2025 позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, із посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального прав та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023, залишити в силі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.09.2022.

Підставою касаційного оскарження позивач зазначає підпункти «а» та «в» пункту другого частини п`ятої статті 328 КАС України: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно із п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У цій справі оскаржується рішення територіального органу Пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії.

За предметом спору ця справа не належить до категорії справ, що підлягають розгляду виключно за правилами загального провадження (ч. 4 ст.12 КАС України).

У такому разі, ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Верховний Суд зауважує, що оцінка "винятковості" справи для учасника справи може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Тому, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Позивачка не визначає у касаційній скарзі проблемне питання, відповідь на яке потребувала б викладення судом касаційної інстанції нового висновку щодо застосування норм права як для сторін спору, так і для невизначеного кола суб`єктів подібних правовідносин, не обґрунтовує фундаментальне значення касаційної скарги для формування єдиної правозастосовної практики, не вказує приклади неоднакового застосування судами у інших справах у подібних правовідносинах, зокрема ст. 55 Закону № 796-XII, інших норм матеріального чи процесуального права.

Тому, Суд вважає, що перегляд цієї справи у касаційному порядку не матиме фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики та не вбачає обставин, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17 сформулював правову позицію щодо питання реалізації права на зниження пенсійного віку відповідно до Закону № 796-XII, яка зводиться до того, що « виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту ст. 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.».

У касаційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та вважає, що посвідченням підтверджується її статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає йому право на користування пільгами, визначеними Законом №796-XII, в тому числі й право на призначення пенсії на пільгових умовах.

На обґрунтування своєї позиції позивач наводить висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26 липня 2023 року у справі №460/2589/20.

У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі №460/2589/20 зазначено, що посвідчення відповідної категорії є документом, який підтверджує статус громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, визначеними законом, включаючи право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Суд також вказав, що питання проживання особи в зоні відселення протягом необхідного терміну (не менше 3 років станом на 01 січня 1993 року) вирішувалося при наданні їй статусу потерпілої особи.

Однак колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26 липня 2023 року у справі №460/2589/20, оскільки такий висновок сформований за відмінних із даною справою фактичних обставин, у різні періоди часу та з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування, що в свою чергу не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства та відповідну правову позицію у справі, яка розглядається.

Разом з тим колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій, в яких було встановлено, що згідно з інформацією з довідки Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської обл. № 1011 від 25.12.2024р. позивач дійсно з 18.07.1988р. по 01.09.1988р., з 26.01.1989р. по 08.02.1989р., з 11.07.1989р. по 01.09.1989р., з 26.01.1990р. по 08.02.1990р., з 02.07.1990р. по 01.09.1990р., з 02.02.1991р. по 15.02.1991р., з 28.06.1991р. по 01.09.1991р., з 05.09.1991р. по 25.11.1991р., з 26.01.1992р. по 08.02.1992р. постійно проживала під час канікул в с.Гладковичі Коростенського (Овруцького) району Житомирської обл.

Отже, за наявними у справі доказами підтверджено фактичне постійне проживання (роботу) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р. тривалістю 02 роки 11 місяців 06 днів, з огляду на що ОСОБА_1 не набула права на застосування початкової величини зниження пенсійного віку, передбаченої абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-XII.

Такий висновок судів попередніх інстанцій відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За викладених обставин, ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст. 328, 333, 359 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09.05.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025 у справі № 460/1333/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя С.М. Чиркін

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя О.П. Стародуб