Справа № 160/25041/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
02.09.2025 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у якій позивач просить суд:
Ухвалою суду від 05.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Витребувано додаткові докази по справі, зокрема:
звернення позивача про скасування державної реєстрації;
лист № 10/5-1581 від 12.08.2025р.,
всі наявні докази щодо суті спору.
03.12.2025 року позивачем до суду подані додаткові пояснення у справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 03.12.2025 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові державного реєстратора скасувати державну реєстрацію обтяження щодо нежитлових приміщень поз. 106, 107 (113,5 кв. м.) за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує про те, що протиправна бездіяльність державного реєстратора, є перешкодою у здійсненні ОСОБА_1 її права особистої приватної власності на зазначені об`єкти нерухомого майна, що виразилась в неможливості повноцінного використання майна за призначенням, його відчудження, здачі в оренду та інше.
Існування державної реєстрації обтяжень, накладених ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.08.2018р. безпосередньо перешкоджає здійсненню державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на належне їй нерухоме майно, що підтверджується рішенням державного реєстратора відповідача про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію № 79863978 від 11.07.2025 року.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Вказують про ет, що у розумінні вимог частиною 2 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться, зокрема, на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Отже, вимоги Цивільного процесуального кодексу України суперечать вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Тобто, у цьому випадку, який розглядається, перевага надається спеціальному закону, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А отже в разі звернення до державного реєстратора з метою реєстрації виникнення, зміни або припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав необхідно дотримуватись вимог Закону.
Отже, вказують про те, що ухвала про відмову у задоволенні клопотання щодо скасування заходів забезпечення позову, мотивована тим, що такі заходи нібито не потребують додаткового вирішення, оскільки в силу закону припиняють свою дію з моменту набрання законної сили рішенням суду та спливу 90 днів після цього, є помилковою та суперечливою.
Відсутність окремої ухвали про скасування заходів забезпечення позову унеможливлює виконання державним реєстратором відповідної реєстраційної дії та не може бути замінена його власним правовим аналізом мотивів судового рішення.
Отже, вважають, що державний реєстратор не має законних підстав для самостійного висновку про припинення забезпечення позову та не може виходити за межі чітко визначених повноважень.
Відсутність реєстраційної дії у цій ситуації не є проявом бездіяльності, а навпаки - свідчить про дотримання вимог спеціального законодавства та принципу законності.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належать об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення поз. 106, 107, загальною площею 113,5 кв.м. в адміністративній будівлі торгового центру літ. Д-4,5 на І-му поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2023 року у справі № 201/3283/19 (провадження № 2/932/725/23), яке набрало законної сили 08 січня 2024 року, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веларіс», Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», треті особи приватне підприємство «Ньютон», Товарна біржа «Січеславська, правова» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, витребування майна з незаконного володіння, було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та витребувано з незаконного володіння ТОВ «Веларіс» нежитлові приміщення поз. 106, 107, загальною площею 113,5 кв. м. в адміністративній будівлі торгового центру літ. Д-4,5 на І-му поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року у справі № 200/13300/18 (провадження №2/200/3530/18) за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Ньютон», Комунального підприємства Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області «Центр реєстрації», про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності та визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, позовні вимоги були задоволені, а саме:- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 27369346 від 07.08.2018 року, прийняте державним реєєстратором;- визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03.08.2018р., укладеного між приватним підприємством «Ньютон» та ОСОБА_1 ;- визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення поз. 106, 107, загальною площею 113,5 кв. м. в адміністративній будівлі торгового центру літ. Д-4,5 на І-му поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 .

Слід вказати про те, що рішенням суду від 11.12.2018р. у справі №200/13300/18 було визнано право власності за ОСОБА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності на спірне майно, а рішенням суду від 09.08.2023р. у справі № 201/3283/19 витребувано спірне майно з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2018 року (справа № 200/13300/18, провадження № 2 3/200/147/18) було забезпечено зазначений вище позов, шляхом:

накладення арешту на нерухоме майно - поз. 106,107, загальною площею 113,5 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , в адміністративній будівлі торгового центру літ. Д-4,5 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01;

заборони вчиняти певні дії щодо нежитлових приміщень поз. 106,107, загальною площею 113,5 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , в адміністративній будівлі торгового центру літ. Д-4,5 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01;

заборони вчиняти будь-які дії, виносити будь-які рішення, робити будь-які записи щодо Державної реєстрації прав власності на поз. 106,107, загальною площею 113,5 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , в адміністративній будівлі торгового центру літ. Д-4,5 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01;

На підставі цієї ухвали державним реєстратором було зареєстровано відповідне обтяження (на підставі заяви ОСОБА_1 № 29766349 від 22.08.2018р.) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2024 року у справі №200/13300/18 (провадження № 2 зз/932/34/24), за наслідками розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в мотивувальній частині було встановлено, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою цього ж суду по цій же справі від 16.08.2018р., припинили свою дію через 90 днів з дня набрання законної сили рішенням у цій справі. Вказано про те, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання про скасування таких заходів, оскільки вони "вже не діють".

На підставі ухвали Бабашкінського районного суду від 14.08.2024р., ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про скасування державної реєстрації обтяження від 31.07.2025р., реєстраційний номер 7/1778.

Відповідач, розглянувши заяву позивача від 31.07.2025 року, листом повідомив про відмову у скасуванні державної реєстрації обтяження (вих. №10/5-1581 від 12.08.2025 року).

Таким чином, відповідач відмовив у проведенні реєстраційної дії, фактично посилаючись на те, що ухвала від 14.08.2024р. не містить прямої вказівки на скасування рішення суду про накладення заборони вчинення реєстраційних дій.

Позивач вважає таку бездіяльність державного реєстратора відповідача, що виразилась у відмові скасування державної реєстрації означених обтяжень нерухомого майна, належного ОСОБА_1 протиправною, тому звернулась до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (пункт 34 частини першої статті 26), органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу. координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу.

Відповідно до ч.1,3 ст.12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Особа може відмовитися від свого майнового права.

Положеннями ст. 347 Цивільного кодексу України передбачено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову.

У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Пунктом 76 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) визначено, що для державної реєстрації припинення права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт будівництва у зв`язку з відмовою власника від права власності подаються:

заява власника (співвласників) закінченого будівництвом об`єкта чи об`єкта будівництва, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат". Якщо майно відповідно до закону належить на праві спільної сумісної власності подружжю (колишньому подружжю), заява підписується кожним з подружжя (колишнього подружжя) незалежно від наявності державної реєстрації права власності лише в одного з них;

документ, що посвідчує право власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт будівництва (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такий документ відсутній у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням).

Державна реєстрація припинення права власності на об`єкт будівництва, щодо якого відсутня державна реєстрація права власності в Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині, не проводиться.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто державна реєстрація це не підстава набуття права власності або користування, а лише засвідчення державою вже набутого особою права власності або користування і ототожнювати факт набуття права з фактом його державної реєстрації не видається за можливе. При дослідженні обставин існування в особи права власності або користування, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права, а не є підставою його набуття (висновок наведено відповідно до Постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.04.2021 по справі № 916/3674/19. від 20.10.2020 по справі №910/13356/17).

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі за текстом - Порядок) визначено, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

Окрім того, пунктом 6 Порядку визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови відсутності підстав для її неприйняття, передбачених законом.

На підставі пункту 10 Порядку, під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор виготовляє скановані копії документів, поданих заявником для проведення державної реєстрації прав у паперовій формі, з дотриманням вимог, передбачених Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. №1141 та долучає їх до відповідної заяви.

Скановані копії не виготовляються із заяви, документа про сплату адміністративного збору чи копії документа, що підтверджує право на звільнення від сплати відповідного збору.

Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах (ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

Аналогічні норми наявні у п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено вичерпний перелік підстав для прийняття рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій, саме:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом;

6-1) встановлення факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці;

13) відсутність згоди заставодержателя (іпотеко держателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію, оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці);

14) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім випадків, визначених законом. - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості;

15) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - у разі державної реєстрації переходу спеціального майнового права, іншого речового права, обтяження на об`єкт незавершеного будівництва (крім об`єктів незавершеного будівництва, на які зареєстровано право власності), майбутній об`єкт нерухомості;

16) заява про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості містить відомості не про всі майбутні об`єкти нерухомості у складі подільного об`єкта незавершеного будівництва;

17) не визначено чи визначено не в повному обсязі майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки, - у разі первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості, які є частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва;

18) наявні зареєстровані спеціальні майнові права на майбутні об`єкти нерухомості, що є складовою частиною подільного об`єкта незавершеного будівництва, - у разі державної реєстрації речового права або обтяження на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім зміни замовника будівництва відповідно до закону, обтяження майна іпотекою відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»;

19) у Державному реєстрі прав відсутні відомості про право власності/право користування земельною ділянкою замовника будівництва (крім випадків, якщо відповідно до закону виконання будівельних робіт може здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою);

20) не дотримано вимоги, визначені статтею 27-2 цього Закону (державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкти незавершеного будівництва та майбутні об`єкти нерухомості).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав скасовується на підставі судового рішення.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

З доказів долучених до матеріалів справи, встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року у справі № 200/13300/18 (суддя Єлісєєва Т.Ю., провадження №2/200/3530/18) за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Ньютон», Комунального підприємства Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області «Центр реєстрації», про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності та визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, позовні вимоги були задоволені, а саме:- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 27369346 від 07.08.2018 року, прийняте державним реєєстратором;- визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03.08.2018р., укладеного між приватним підприємством «Ньютон» та ОСОБА_1 ;- визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення поз. 106, 107, загальною площею 113,5 кв. м. в адміністративній будівлі торгового центру літ. Д-4,5 на І-му поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2023 року у справі № 201/3283/19 (провадження № 2/932/725/23), набрало законної сили 08 січня 2024 року, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веларіс», Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», треті особи приватне підприємство «Ньютон», Товарна біржа «Січеславська, правова» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, витребування майна з незаконного володіння, було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та витребувано з незаконного володіння ТОВ «Веларіс» нежитлові приміщення поз. 106, 107, загальною площею 113,5 кв.м. в адміністративній будівлі торгового центру літ. Д-4,5 на І-му поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 .

Слід вказати про те, що рішенням суду від 11.12.2018р. у справі №200/13300/18 було визнано право власності за ОСОБА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності на спірне майно, а Рішенням суду від 09.08.2023р. у справі № 201/3283/19 витребувано спірне майно з чужого незаконного володіння.

Встановлено, що ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2018 року (справа № 200/13300/18, провадження № 2 3/200/147/18) було забезпечено зазначений вище позов, шляхом:

накладення арешту на нерухоме майно - поз. 106,107, загальною площею 113,5 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , в адміністративній будівлі торгового центру літ. Д-4,5 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 01.

заборони вчиняти певні дії щодо нежитлових приміщень поз. 106,107, загальною площею 113,5 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , в адміністративній будівлі торгового центру літ. Д-4,5 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 01.

заборони вчиняти будь-які дії, виносити будь-які рішення, робити будь-які записи щодо Державної реєстрації прав власності на поз. 106,107, загальною площею 113,5 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , в адміністративній будівлі торгового центру літ. Д-4,5 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 01.

На підставі цієї ухвали державним реєстратором було зареєстровано відповідне обтяження (на підставі заяви ОСОБА_1 № 29766349 від 22.08.2018р.) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2024 року у справі № 200/13300/18 (провадження № 2 зз/932/34/24), за наслідками розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в мотивувальній частині було встановлено, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою цього ж суду по цій же справі від 16.08.2018р., припинили свою дію через 90 днів з дня набрання законної сили рішенням у цій справі. Вказано про те, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання про скасування таких заходів, оскільки вони "вже не діють".

Таким чином, фактично за висновками вказаної ухвали суду, наразі відстані правові підстави для існування обтяжень майна, що належить позивачеві.

Враховуючи наведене, на підставі ухвали Бабашкінського районного суду від 14.08.2024р., ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про скасування державної реєстрації обтяження від 31.07.2025р., реєстраційний номер 7/1778, однак, відповідач відмовив позивачеві у скасуванні державної реєстрації обтяження, з тих підстав, що ухвала від 14.08.2024р. не містить прямої вказівки на скасування рішення суду про накладення заборони вчинення реєстраційних дій.

Однак, слід не погодитись із такою відмовою відповідача, з посиланням лише на те, що ухвала від 14.08.2024р. не містить прямої вказівки на скасування рішення суду про накладення заборони вчинення реєстраційних дій, оскільки рішенням суду від 11.12.2018р. у справі №200/13300/18 було визнано право власності за ОСОБА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності на спірне майно, а Рішенням суду від 09.08.2023р. у справі № 201/3283/19 витребувано спірне майно з чужого незаконного володіння, а отже, така бездіяльність відповідача щодо скасування обтяження є порушенням права власності ОСОБА_1 на належне їй нерухоме майно, встановленого судовим рішенням, що набрало законної сили.

Відповідач своєю відмовою у скасуванні обтяження, фактично залишив обмеження на підставі документа, юридична дія якого вже припинилася.

При цьому, слід вказати про те, що існування нескасованих обтяжень є перешкодою для здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти, що належать ОСОБА_1 , що фактично є порушенням прав позивача на належне їй майно.

Інших доказів, які б підтверджували правомірність дій/бездіяльності відповідача матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу сторін, що за наслідками розгляду цієї адміністративної справи він не надає оцінку всім доказам наявним в ній, а лише тільки тим доказам, які безпосередньо стосуються позивача.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до приписів ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, в пункті 36, від 01.07.2003, відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, під час розгляду справи, не довів належними та допустимими доказами правомірність своїх дій/бездіяльності.

Згідно листа відповідача на заяву позивача від 31.07.2025 року, осінній вказує про те, що в юридичні обставини позбавляють державного реєстратора можливості вчиняти дії, спрямовані на проведення державної реєстрації скасування рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій за реєстраційним номером заяви №29766349 від 22.08.2018 на нежитлове приміщення поз. 106, 107, що розташоване за

адресою; АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта

Нерухомого майна 01.

При цьому слід вказати про те, що реєстратор жодне рішення відносно заяви позивача від 31.07.2025 року взагалі прийнято не було.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про визнання протиправної бездіяльності Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, яка виразилася у відмові скасування державної реєстрації обтяжень, зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за заявою ОСОБА_1 з реєстраційним номером 29766349 від 22.08.2018р., викладену у листі №10/5-1581 від 12.08.2025р., а саме: арешту на нерухоме майно; заборони вчиняти певні дії щодо нежитлових приміщень; заборони вчиняти будь-які дії, виносити будь-які рішення, робити будь-які записи щодо Державної реєстрації прав власності щодо об`єкта нерухомого майна поз. 106,107, загальною площею 113,5 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , в адміністративній будівлі торгового центру літ. Д-4,5 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, слід зазначити про таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Питання державної реєстрації прав та їх обтяжень не є дискреційними повноваженнями державного реєстратора, оскільки останній приймає лише одне з рішень щодо державної реєстрації (вчинення реєстрації, відмова в її проведенні, зупинення розгляду) відповідно до встановлених обставин, і не має права розсуду.

Відтак, зобов`язання вчинити конкретну реєстраційну дію, про яку просить позивач, призвело б до підміни державного реєстратора судом, що не відповідає вимогам закону.

При цьому, суд не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За наведених обставин, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, враховуючи заявлені вимоги, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 - Маліченко Ганни Вікторівни про скасування державної реєстрації обтяження від 31.07.2025р., реєстраційний номер 7/1778, з урахуванням висновків здійснених у цьому рішенні суду.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, враховуючи ненадання відповідачами відзивів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про часткове задоволення адміністративного позову.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, яка виразилася у відмові скасування державної реєстрації обтяжень, зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за заявою ОСОБА_1 з реєстраційним номером 29766349 від 22.08.2018р., викладену у листі №10/5-1581 від 12.08.2025р., а саме: арешту на нерухоме майно; заборони вчиняти певні дії щодо нежитлових приміщень; заборони вчиняти будь-які дії, виносити будь-які рішення, робити будь-які записи щодо Державної реєстрації прав власності щодо об`єкта нерухомого майна поз. 106,107, загальною площею 113,5 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , в адміністративній будівлі торгового центру літ. Д-4,5 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01.

Зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 - Маліченко Ганни Вікторівни про скасування державної реєстрації обтяження від 31.07.2025р., реєстраційний номер 7/1778, з урахуванням висновків здійснених у цьому рішенні суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 908,40гривень.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 75, фактична адреса, 49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 58, код ЄДРПОУ 40392181).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 03.12.2025 року.

Суддя В.В. Ільков