Справа № 480/3680/23
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2025-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2025 року Справа № 480/3680/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кравченка Є.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Мозгової М.В.,
представника позивача - Панченко М.О.,
представника відповідача - Семерні І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3680/23 за позовом ТОВ "Сумська девелоперська компанія" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою суду від 25.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.
Водночас, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська девелоперська компанія" задоволено. Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 по справі № 480/3680/23 скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 08.04.2024 прийнято справу № 480/3680/23 за позовом ТОВ "Сумська девелоперська компанія" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень до свого провадження.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням ДПС у Сумській області було проведено перевірку - Договір про спільну діяльність від 28.04.2017 № 17/1 (податковий номер 100005971) уповноважена особа ТОВ «Сумська девелоперська компанія».
За результатами даної перевірки було складено акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 08.10.2021 № 5112/18-28-07-02-07/100005971/129.
Позивач стверджує, що контролюючий орган дійшов висновку про порушення податкового законодавства лише на підставі висновку експертів №261/1487-1505 за результатами проведення Сумським відділенням ННЦ «Інститут судових експертиз ім. заел. проф. М.С. Бокаріуса» комплексної комісійної судової будівельно-технічної та оціночно- будівельної експертизи та неправильного трактування норм Договору про спільну діяльність від 28.04.2017 № 17/1 уповноважена особа ТОВ "СУМСЬКА ДЕВЕЛОПЕРСЬКА КОМПАНІЯ".
З метою підтвердження чи спростування висновків вказаного вище акту податкової перевірки прокурором у провадженні 07.12.2021 призначено судову економічну експертизу. Відповідно до висновку експерта № 2989/396 від 15.06.2022 за результатами судової економічної експертизи висновки акту податкової перевірки, щодо встановленого порушення в частині заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 15 525 567,0 грн. документально не підтверджується.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про правомірність висновків акта перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення з огляду на те, що за результатами проведеної перевірки контролюючим органом було встановлено будівельні роботи та придбані матеріали, які були використані в ході проведення робіт на об`єкті «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку по вул. Інтернаціоналістів, 1» після його введення до експлуатації від 17.01.2020 не пов`язані з веденням спільної діяльності у відповідності до договору про спільну діяльність №17/1 від 28.04.2017 метою якого є проектування, будівництво і введення у експлуатацію багатоквартирного (десяти поверхового) житлового будинку за адресою: м. Суми вул. Інтернаціоналістів, 1, що свідчить про порушення позивачем п. 198.5 ст.198 ПК України (знижено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 115 038 грн.).
Крім того, відповідач стверджує, що враховуючи висновки проведеної Сумським відділенням ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» комплексної комісійної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи перевіркою встановлено, що Договір про спільну діяльність (просте товариство) від 28.04.2017 №17/1 - уповноважена особа ТОВ «Сумська девелоперська компанія» при здійсненні операції з постачання житла (об`єктів житлового фонду) занижено базу оподаткування податком на додану вартість за рахунок реалізації квартир за цінами нижче звичайних цін.
З огляду на зазначене, перевіркою зроблено висновок, що позивачем порушено абз. «а» п.185.1 ст.185, п. 187.10 ст.187, п.188.1. ст.188 ПК України, а саме занижено суму податку на додану вартість на 13 410 529 гривень, в результаті постачання житлових приміщень за цінами нижче звичайних цін.
У поданих до суду відповіді на відзив від 29.05.2023 представником позивача зауважено, що договір про спільну діяльність припиняється зі спливом строку, установленого цим договором. Тобто, учасники самі визначають умови договору та погоджують строк його дії. Законодавство не встановлює у цій частині жодних обмежень.
Позивач стверджує, що очевидним є факт, що саме лише введення Об`єкта в експлуатацію не вважається досягненням остаточної мети Договору про спільну діяльність від 28.04.2017 № 17/1.
Крім того, позивачем зазначено, що податковий орган при здійсненні контрольного заходу не звертався до уповноваженого державного органу із запитом про надання інформації щодо рівня звичайних цін на товари, які реалізував позивач протягом відповідного періоду, та, відповідно, таку інформацію не поклав в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відсутність доказів звернення податкового органу до уповноваженого державного органу про отримання необхідної інформації свідчить про порушення відповідачем визначеної процедури з`ясування рівня звичайних цін. Використання іншої інформації до встановлення відсутності офіційних статистичних даних про рівень цін на окремі товари свідчить про передчасність використання результатів досліджень, використаних податковим органом для визначення звичайної ціни у межах спірних відносин.
Крім того, представник позивача зазначає, що на ст. 31 акту перевірки зафіксовано, що контролюючий орган визнає той факт, що будівельні роботи заначені в Таблиці 1 акту перевірки виконувалися на об`єкті - багатоквартирний житловий будинок за адресою: м. Суми вул. Інтернаціоналістів, 1. Втім наголошує, що вони були здійснені після введення об`єкта в експлуатацію.
Натомість, представник позивача стверджує, що основні будівельні роботи було здійснено до введення об`єкту в експлуатацію, втім, деякі роботи потребували виправлення недоліків, які було виявлено після введення у експлуатацію і тому відповідні Акти підписувалися пізніше, бо відсутність таких виправлень призвела б до порушення прав третіх осіб - кінцевих споживачів співвласнків будинку. Усі роботи здійснювалися на об`єкті - багатоквартирний житловий будинок за адресою: м. Суми вул. Інтернаціоналістів, 1 в межах Договору про спільну діяльність від 28.04.2017 № 17/1 (податковий номер 100005971).
Таким чином, позивач вважає, що позиція відповідача щодо використання будівельних матеріалів та робіт не у господарській діяльності не відповідає дійсності.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Головним управлінням ДПС у Сумській області відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2, пункту 82.4 статті 82, пункту 85.9 статті 85 Податкового кодексу України та наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 21.09.2021 № 1519-кп проведено документальну позапланову виїзну перевірку Договору про спільну діяльність від 28.04.2017 № 17/1 - уповноважена особа ТОВ "СУМСЬКА ДЕВЕЛОПЕРСЬКА КОМПАНІЯ" з питань дотримання вимог податкового, валютного іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 15.07.2021, та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 04.05.2017 по 15.07.2021.
На підставі акта перевірки від від 08.10.2021 року № 5112/18-28-07-02/100005971/129 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:
Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем до контролюючого органу подано скаргу від 26.11.2021.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Нормами пункту 188.1 статті 188 ПК України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
Разом з тим, з набранням чинності Податковим кодексом України порядок визначення звичайної ціни в цілях оподаткування встановлено нормами підпунктів 14.1.71, 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 вказаного Кодексу.
Так, у розумінні норм підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотнє, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 ПК України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
Крім того, правовідносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення регулюються Законом України "Про ціни і ціноутворення" від 21 червня 2012 року №5007-VI (далі - Закон №5007-VI).
Згідно частини першої статті 10 Закону №5007-VI суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін (стаття 11 зазначеного Закону).
Відповідно до п. 13 Указу Президента України від 23.07.1998 року № 817/98 "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності" індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митих цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов`язкових платежів) та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).
Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування ПДВ операцій з постачання виготовлених товарів є ціна, визначена зацікавленими сторонами у цивільно-правовому договорі, яка водночас повинна відповідати ринковій ціні. При визначенні цін у господарських зобов`язаннях сторони мають враховувати економічні чинники та рівень ринкових цін, виходячи з яких і визначається звичайна ціна для цілей оподаткування. Вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін, якщо не доведено зворотнього.
При цьому, відповідачем в ході проведення документальної перевірки фактично не було здійснено збір та аналіз існуючої інформації про укладені саме на момент продажу позивачем квартир (майнового права на квартиру) договори з ідентичними (однорідними) умовами реалізації квартир з такими ж (подібними) характеристиками на ринку житлової нерухомості.
Частиною першою статті 73 та частиною шостою статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а достатніми - ті, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За змістом норм частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У даному випадку відповідач у межах спірних правовідносин, всупереч вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, під час розгляду справи, не довів належними та достатніми доказами, що ціни квартири, при здійсненні операції з постачання житла (об`єктів житлового фонду), не відповідають рівню звичайних (ринкових) цін. Відповідно, твердження відповідача, що звичайні ціни у вказаних договорах не відповідають рівню ринкових цін є безпідставними.
Відповідно до частин першої-другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частин третьої, четвертої статті 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали кримінального провадження не можуть використовуватися як підстава для висновків під час проведення перевірок без їх оцінки судом в межах відповідного кримінального провадження, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.
Згідно частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Натомість, відповідачем не наведено доводів щодо постановлення вироків у відповідних кримінальних провадженнях.
Враховуючи викладене, суд вважає необгрунтованими висновки відповідача щодо порушення позивачем абз. «а» п.185.1 ст.185, п. 187.10 ст.187, п.188.1. ст.188 ПК України, а саме заниження суми податку на додану вартість на 13 410 529 гривень в результаті постачання житлових приміщень за цінами нижче звичайних цін.
Щодо висновку контролюючого органу про допущені позивачем порушення, шляхом заниження суми податкового зобов`язання по податку на додану вартість на суму 2115038,0 грн. суд зазначає наступне.
Проведеною відповідачем перевіркою встановлено, що відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт, видаткових накладних, податкових накладних наявні факти виконання будівельних робіт після досягнення спільної мети учасниками Договору про спільну діяльність, а саме введення у експлуатацію багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Суми вул. Інтернаціоналістів, 1 на земельній ділянці площею 0.4416 га. (п.1.2 Договору №17/1 Про спільну діяльність від 28 квітня 2017 року). Будівельні роботи та придбані матеріали, які були використані в ході проведення робіт на об`єкті «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку по вул. Інтернаціоналістів, 1» після його введення до експлуатації від 17.01.2020 не пов`язані з веденням спільної діяльності у відповідності до договору про спільну діяльність №17/1 від 28.04.2017 метою якого є проектування, будівництво і введення у експлуатацію багатоквартирного (десяти поверхового) житлового будинку за адресою: м. Суми вул. Інтернаціоналістів, 1, що свідчить про порушення позивачем п. 198.5 ст.198 ПК України.
Так, актом перевірки встановлено, що після введення об`єкту в експлуатацію додатково були проведені наступні будівельні роботи: влаштування підлоги, установлення радіаторів стальних, монтаж внутрішньої системи газопостачання, прокладання трубопроводів водопостачання з напірних поліетиленових труб, прокладання трубопроводів опалення, штукатурення стін по камено гіпсовими сумішами, улаштування цементних стяжок, роботи з освітлення приміщенні, мурування зовнішніх простих стін з цегли силікатної при висоті поверху до 4 м.
Дані обставини не заперечуються представником позивача.
Відповідачем зазначено, що підприємством до перевірки не були надані документи, що підтверджують необхідність проведення додаткових будівельних робіт, крім оздоблення фасаду та благоустрою території, вже після введення об`єкта в експлуатацію.
Враховуючи викладене, за результатами перевірки встановлено, що будівельні роботи та придбані матеріали, що булі використані в ході проведення робіт на об`єкті «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку по вул. Інтернаціоналістів, 1» після його введення до експлуатацію не пов`язані з веденням спільної діяльності у відповідності до договору про спільну діяльність №17/1 від 28.04.2017 метою якого є проектування, будівництво і введення у експлуатацію багатоквартирного (десяти поверхового) житлового будинку за адресою: м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, 1.
Суд не погоджується із даним висновком відповідача з огляду на наступне.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/абореалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.
Відповідно до п.1.2.2. Договору про спільну діяльність від 28.04.2017 № 17/1 мета договору вважається досягнутою з дня оформлення кожним Учасником документів на право власності на житлові приміщення введеного в експлуатацію Об`єкта у частках визначених п.2 цього Договору.
Судом встановлено, що позивач здійснював свою діяльність в межах Договіру про спільну діяльність від 28.04.2017 № 17/1.
Учасниками Договору №17/1 «Про спільну діяльність є ТОВ «СДК», Фізична особа- підприємець ОСОБА_1 та ГОВ «ТОПАЗ».
За даним Договором Сторони беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою досягнення спільної мети, як учасники цього договору про спільну діяльність.
Спільною метою є проектування, будівництво і введення у експлуатацію багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0.4416 га.
У межах дії договору №17/1 про спільну діяльність від 28.04.2017 року збудовано 10-ти поверховий багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Будівельні роботи, згідно Акту готовності об`єкта до експлуатації, виконано у строк: початок робіт - 12 березня 2018 року, закінчення робіт - 17 січня 2020 року.
У пункті 9 акту готовності об`єкта до експлуатації роботи з оздоблення фасаду, благоустрою території, строки виконання яких перенесені через несприятливі погодні умови і які будуть викопані у строк квітень-червень 2020 року - роботи по благоустрою, та березень-червень 2020 року - роботи по оздобленню фасаду.
Судом встановлено, що господарська діяльність в межах вищезазначеного договору полягала у проектуванні будівництва, введенні в експлуатацію та подальшому розподілі житлових приміщень.
Таким чином, кінцева мета створення Договору про спільну діяльність від 28.04.2017 № 17/1 завершилася після подання заяви про припинення договору про спільну діяльність.
Враховуючи викладене, до моменту припинення договору про спільну діяльність всі витрати, які несе Договір про спільну діяльність від 28.04.2017 № 17/1 є витратами для проведення господарської діяльності в межах договору про спільну діяльність.
При цьому, сторони не заперечують, а суд визнає той факт, що матеріали й послуги які позивач придбавав та отримував після введення об`єкта будівництва в експлуатацію були використані саме для завершення (виправлення) робіт у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 .
Отже, суд вважає необгрунтованим твердження відповідача стосовно того, що будівельні роботи та придбані матеріали, що булі використані в ході проведення робіт на об`єкті «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку по вул. Інтернаціоналістів, 1» після його введення у експлуатацію не пов`язані з веденням спільної діяльності у відповідності до договору про спільну діяльність №17/1 від 28.04.2017.
Судом встановлено, що проведеною перевіркою виявлено порушення позивачем вимог п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та розділу III Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а саме: неподаний розрахунок за формою 1-ДФ за 2 квартал 2018 року та не відображено здійснені виплати ФОН ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у сумі 55 775, 94 грн., ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у сумі 25 292, 20 грн., ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у сумі 16 000 грн., ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ) у сумі 5 947,22 грн., ФОП ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_5 ) у сумі 3 975,0 грн., ФОП ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_6 ) у сумі 172 050 грн., що призвело до заниження податкових зобов`язань платників податків та є підставою для застосування штрафні санкції, передбаченої п. 119.1 ст. 119 Податкового кодексу України.
Підпунктом 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, як незалежно від орг анізаційно- правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, щб виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV Кодексу.
Відповідно до п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подасться лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається; ґ) нести відповідальність у випадках, визначених ним Кодексом.
Згідно із п. 119.1 ст.119 Податкового кодексу України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
Доказів подання до контролюючого органу податкової звітності, а саме розрахунку за формою 1-ДФ за 2 квартал 2018 року позивачем до суду надано не було.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2684, 00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ТОВ "Сумська девелоперська компанія" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко

Рішення складено у повному обсязі та підписано 08.12.2025