Справа № 520/27428/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 р.Справа № 520/27428/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., повний текст складено 02.10.25 по справі № 520/27428/24

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут"

до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області

про скасування припису

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Харківенергозбут (далі по тексту позивач, ПАТ Харківенергозбут) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі по тексту відповідач), в якій просить скасувати припис відповідача до акту перевірки від 21.08.2024 № 186 про виконання законних вимог щодо усунення порушень законодавства про захист прав споживачів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства Харківенергозбут відмовлено.

ПАТ Харківенергозбут не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу , вважає рішення у цій справі не законним, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права , а саме : Цивільний кодекс України (ч. 1 ст. 316; ч. 1 ст. 641; ст. 714), Закон України «Про ринок електричної енергії» (п. 62 ч. 1 ст. 1; п. 26 ч. 1 ст. 1; ч.1 ст. 4; ч. 1 ст. 56; абз. 18 п. 13 розділу XVII), Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (п. 6 ч. 1 ст. 1; ст. 2; п.1 ч.1 ст.7; п.1 ч.2 ст.7), п. 1.2.15 глави 1.2 розділу І; абзац другий підпункту 3 пункту 3.1.6.; п. 3.1.7.; п. 3.1.9.; п. 3.2.6.; п. 3.2.11. Правил роздрібного ринку електричної енергії та прийнято без дотримання норм процесуального права. Посилаючись на обставини та обґрунтування, викладенні в апеляційній скарзі , просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 року у справі №520/27428/24 повністю і ухвалити нове судове рішення, яким скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області до акту перевірки № 186 від 21 серпня 2024 року про виконання законних вимог щодо усунення порушень законодавства про захист прав споживачів.

Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Посилаючись на обставини, викладенні у відзиві, просить у задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «Харківенергозбут» відмовити повністю.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача підтримав свої заперечення проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що На адресу Головного управління надійшло звернення від громадянина ОСОБА_1 від 23.04.2024 № О-331 щодо відмови у наданні ПрАТ Харківенергозбут інформації про послуги постачання електричної енергії, а саме розрахунку за спожиту електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 .

У зверненні громадянина ОСОБА_1 від 23.04.2024 № О-331 та додатково наданих документах порушено питання щодо відмови у наданні ПрАТ Харківенергозбут інформації про послугу постачання електричної енергії, а саме розрахунку за спожиту електроенергію, за адресою: АДРЕСА_1 .

Споживач ОСОБА_1 у своїх зверненнях до ПрАТ Харківенергозбут наголошував, що він є власником зазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу. При цьому він додає копії договору купівлі-продажу, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та квитанції про здійснення оплати за спожиту електроенергію ним особисто по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказом від 05.08.2024 № 482, відповідно до вимог статті 7 Закону України № 877-V, Головним управлінням Харківенергозбут призначено позапланову перевірку позивача.

На підставі зазначеного наказу видано направлення від 05.08.2024 № 186 та проведено позапланову перевірку дотримання законодавства про захист прав споживачів відносно ПрАТ Харківенергозбут, за результатами якої складено акт від 21.08.2024 № 186.

При проведенні позапланової перевірки ПрАТ Харківенергозбут за адресою: вулиця Гоголя, 10, місто Харків, встановлено, що на вимогу споживача ОСОБА_1 , який є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.09.2020, не надано необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації стосовно спожитої електроенергії за вказаною адресою.

У зв`язку з вказаним відповідачем складено припис до акту перевірки від 21.08.2024 № 186 про виконання законних вимог щодо усунення порушень законодавства про захист прав споживачів, яким рекомендовано позивачу у термін до 01.10.2024 з метою виявлених порушень вжити заходів щодо реалізації прав споживачів, а саме надати споживачу інформацію про послугу постачання електричної енергії, а саме розрахунок за спожиту електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням вимог.

Не погоджуючись з вказаним приписом, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з правомірності винесення Головним управлінням припису до акту перевірки від 21.08.2024 № 186 щодо ПрАТ Харківенергозбут.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V прийнято 05.04.2007, і у початковій редакції у ч. 2 ст. 2 було зазначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, контролю за дотриманням бюджетного законодавства та використанням державного та комунального майна, банківського і страхового нагляду, інших видів спеціального державного контролю за діяльністю суб`єктів господарювання на ринку фінансових послуг, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, а також оперативно-розшукової діяльності, дізнання, прокурорського нагляду, досудового слідства і правосуддя.

Зміст ч. 2 ст. 2 Закону №877-V неодноразово змінювався. Проте, до 29.12.2019 ч. 2 ст. 2 Закону №877-V не містила застережень, щодо сфери енергетики (крім щодо дотриманням ліцензійних умов транспортування природного і нафтового газу трубопроводами та його розподілу, постачання природного газу, зберігання природного газу в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється ліцензійними умовами провадження господарської діяльності і зберігання природного газу).

Натомість у ч. 2 ст. 2 Закону №877-V в редакції після 29.12.2019 було зазначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення, державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг.

Обставини цієї справи мали місце в серпні 2024 року.

Відповідно до преамбули Закону №877-V (в редакції від 30.06.2024) цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону №877-V (в редакції від 30.06.2024) дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного нагляду, податкового контролю, митного контролю, державного експортного контролю (крім здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами космічної діяльності України приватної форми власності законодавства про космічну діяльність в Україні), контролю за дотриманням бюджетного законодавства, державного нагляду на ринках фінансових послуг, державного регулювання та нагляду за діяльністю на ринках капіталу та організованих товарних ринках, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) у сфері медіа, державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг, державного ринкового нагляду та контролю нехарчової продукції, державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, під час рейдових перевірок (перевірок на дорозі), що проводяться з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про автомобільний транспорт", державного нагляду за дотриманням вимог безпеки використання ядерної енергії, державного нагляду (контролю) у сфері безпеки торговельного мореплавства і судноплавства на внутрішніх водних шляхах (у частині нагляду (контролю) за суднами), державного контролю за дотриманням вимог законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.

Одними з основних принципів державного нагляду (контролю), є принципи визначені у ст. 3 Закону № 877:

здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (абз.6);

неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання (абз.8).

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 877 виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності та види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю).

казаною нормою заборонено органу державного нагляду (контролю) здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

З огляду на заборону, встановлену нормою ст. 4 Закону № 877, органу державного нагляду (контролю) здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення такого державного нагляду (контролю) у такій сфері господарської діяльності та не визначає виключно законом повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

З метою дотримання вищевказаного принципу, законодавець у ч.1 ст.27 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII (з наступними змінами) (далі Закон №1023) встановив, що «Інші органи державної влади здійснюють державний захист прав споживачів у межах своєї компетенції, визначеної законом».

Колегія суддів зазначає , що вказаною нормою спростовується монополія Держпродспоживслужби на здійснення перевірок спрямованих на захист прав споживачів, зокрема, після створення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її наділено відповідними повноваженнями з перевірки дотримання прав споживачів у галузі електроенергетики та житлово-комунальних послуг.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужби), на проведення заходів державного нагляду (контролю) щодо порушення суб`єктами господарювання прав споживачів, шляхом проведення планових і позапланових перевірок з питань визначених законом.

Перелік прав споживачів, захист яких уповноважені здійснювати органи Держпродспоживслужби, наведений у ст.6 - ст.20 Закону України «Про захист прав споживачів», а перелік повноважень Держпродспоживслужби визначені нормами ст.26 вказаного закону.

Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів визначено перелік галузей господарської діяльності, у яких Держпродспоживслужба реалізує державну політику контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, зміст якого вказує про відсутність повноважень Держпродспоживслужби, визначених законом, на здійснення перевірки з питання правомірності сплати суми відшкодування витрат Оператора системи розподілу на відновлення розподілу електричної енергії Користувачу (повторне підключення електроустановки) в галузі електроенергетики та житлово-комунальних послуг, тобто з питань забезпечення захисту прав та законних інтересів споживачів товарів (послуг), які виробляються (надаються) суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, крім здійснення метрологічного нагляду, що передбачено Положенням про Держпродспоживслужбу.

Колегія суддів звертає увагу , що саме до повноважень та основних завдань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП або Регулятор), як центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом, визначених Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VIII (далі - Закон №1540), належить забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами ( п.4 ч.3 ст.3 Закону №1540).

Відповідно до п.14 ч.1 ст.17 Закону №1540 до повноважень Регулятора належить забезпечення захисту прав та законних інтересів споживачів товарів (послуг), які виробляються (надаються) суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, розгляд звернень таких споживачів та врегулювання спорів, надання роз`яснень з питань застосування нормативно-правових актів Регулятора.

Відповідно до ст.19 Закону №1540, Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.

Підставою для проведення позапланової виїзної перевірки, відповідно до п.3 ч.7 ст.19 Закону №1540, зокрема, може бути: обґрунтоване звернення суб`єктів господарювання та споживачів про порушення суб`єктом природної монополії, оператором малої системи розподілу, законодавства з питань доступу до електричних/теплових/газових мереж та/або порушення ліцензійних умов.

Враховуючи наведені вище норми Закону №1540 саме НКРЕКП, як центральний орган виконавчої влади, уповноважений законом здійснювати державний нагляд (контроль) за дотриманням суб`єктами господарювання прав споживачів та їх захист.

Відповідно до п. 28 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 №2019-VIII (далі - Закон №2019-VIII) електроенергетика - галузь економіки України, що забезпечує споживачів електричною енергією.

Враховуючи вищенаведене , колегія суддів дійшла висновку, що приписи Закону №877-V не застосовуються до перевірок щодо суб`єктів електроенергетики, зокрема і у цьому випадку щодо ПАТ «Харківенергозбут», тобто у Держпродспоживслужби відсутні повноваження на проведення державного заходу нагляду (контролю), в порядку визначеному Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг, оскільки саме НКРЕКП, як центральний орган виконавчої влади, уповноважений законом здійснювати державний нагляд (контроль) за дотриманням суб`єктами господарювання прав споживачів та їх захисту у сферах енергетики та комунальних послуг.

Аналогічний правовий висновок щодо відсутності у Держпродспоживслужби повноважень на проведення державного заходу нагляду (контролю), в порядку визначеному Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» викладено у постанові Верховного суду від 28 листопада 2024 року у справі №440/7176/21 і суд вважає їх застосовними і до справи, що розглядається, і не вбачає підстав для відступу від них.

Отже, відповідач під час перевірки і винесення оскаржуваного припису керувався нормами закону, який не міг бути застосованим до позивача.

Означена підстава не заявлена в адміністративному позові, проте колегія суддів враховує сталу правову позицію Верховного Суду та його Великої Палати, відповідно до якої повноваження органів влади, є законодавчо визначеними, а суд діє згідно з презумпцією «Jura novit curia» («Суд знає закони»). Велика Палата Верховного Суду, зокрема зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (пункти 84, 86 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17), а також, що неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).

Також, Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 12.06.2019 (справа № 487/10128/14-ц), від 26.06.2019 (справа № 587/430/16-ц), від 23.10.2019 (справа № 761/6144/15-ц), від 15.06.2021 (справа № 904/5726/19) тощо, вказувала на дію принципу «jura novit curia» («Суд знає закони»), який полягає в тому, що:

1) суд знає право;

2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін;

3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Колегія суддів зазначає, що встановлена судом протиправність проведеної перевірки, внаслідок порушення процедури її призначення та проведення, є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.

Встановлення судом при розгляді справи факту допущення контролюючим органом процедурних порушень під час призначення та проведення перевірки, які є достатніми для визнання перевірки незаконною та скасування у зв`язку з чим прийнятих за результатом такої перевірки рішень, суд позбавлений можливості переходити до дослідження суті порушення, покладеного в основу оскаржуваного рішення, та робити відповідні висновки, позаяк у протилежному випадку такі мотиви мають бути виключені з мотивувальної частини судового рішення при його перегляді в апеляційному чи касаційному порядку.

Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18.

Порушення порядку проведення та призначення перевірки є самостійною підставою для задоволення позовних вимог, на що звернув увагу Верховний суд у постанові від 06.05.2025р. по справі №580/2628/24.

З огляду на вищенаведене , колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для скасування припису Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області до акту перевірки № 186 від 21 серпня 2024 року.

Наведене не враховано судом першої інстанції, що призвело до невірного вирішення справи по суті.

Вищенаведене суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія судів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.

Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.

Зважаючи на вказані у даній постанові судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що судові витрати, які понесені позивачем під час розгляду справи, складаються із витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.

Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору, стягнувши на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 по справі № 520/27428/24 скасувати.

Прийняти нове судове рішення , яким позов задовольнити.

Скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області до акту перевірки № 186 від 21 серпня 2024 року.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 09.12.2025 року